270 
til at sove, saa at den ene bestandig vaagede for at kunne 
advare den anden. Natten forløb derfor, uden at den Fremmede 
blev dræbt, og Lamperne tændtes paany, da det begyndte at 
blive lyst. Han, der var i Besøg, fik nu Fætterens Anorak paa, og 
denne sagde til ham, at han skulde beholde den paa, naar han 
rejste. Han gik ud, skyndte sig ned til sin Kajak og roede 
bort. Hans Fætter saae paa ham gjennem Vinduet, og da han 
var langt borte, sagde han: «Den Besøgende er allerede langt 
herfra». Der blev strax megen Støj for at faa alting gjort 
klart. Konebaaden blev sat i Vandet, og de roede stærkt ud- 
efter. Den Gamle styrede, og Sønnen og Svigersønnen roede 
med Styreaarer. De roede saa hurtigt, at det var ligesom om 
de trak Kajaken til sig. Da de nærmede sig Kajaken, sagde 
Svigersønnen til den Gamle: «Lad mig styre!» «Nej! jeg vil 
styre!» svarede den Gamle. Svigersonnen gik nu uden videre 
hen og tog Styreaaren fra den Gamle, som maatte gaa bort. 
Da de kom nær ved Kajaken, knækkede Styreaaren, fordi 
Svigersønnen vrikkede stærkt paa den. Svigerfaderen rakte en 
anden hen til ham; men førend den var istand, var Kajaken 
langt borte. Da de atter nærmede sig den, vrikkede Sviger- 
sønnen med Styreaaren, der knækkede ligesom for. Sviger- 
faderen rakte atter en ny Aare og sagde, at det var den sidste. 
Kajaken havde igjen faaet et Forspring; men de indhentede 
den snart, og atter knækkede Aaren med et højt Knald. «Det 
er nok med Villie, at Du knækker Aarerne?» sagde den Gamle. 
«Nej! det er af bare Ivrighed efter at komme til at dræbe ham», 
svarede Svigersønnen. Da denne og Sønnen gik henimod hin- 
anden for at tage fat og brydes, afværgede den gamle Fjordbo 
det, og imidlertid tabte de Fætteren afsyne. 
Da denne kom hjem, fortalte han om, hvorledes hans 
Fætter var bortført af Fjordboen og nu var gift med dennes 
Datter. Han viste dem tillige Fætterens Anorak. 
Folkene bestemte sig til at rejse ind og dræbe Fjordboen, 
hvorfor de gave sig til at lave Buer. En forældreløs Dreng, 
