272 
Engang våre de som sædvanlig inde for at se til Garnet, og 
en lille Nabosen var fulgt med. Konebaaden blev fyldt af alle 
de mange Seler, der hang i Garnet; men da de skulde rejse 
hjem, savnede de Nabosonnen. Man raabte paa ham og ledte 
efter ham; men alt forgjæves. 
Da de kom hjem og gred over, at Barnet var borte, sagde 
Matakatak, at det vistnok var Témersek'erne, som havde taget 
ham; thi da han gik tilfjelds, saae han, at det reg fra et Hus 
inde i Landet. Matakatak lod sin Kone sy en Anorak af dobbelt 
Remmeselskind, som, da den var ferdig, var saa stiv, at den 
kun kunde bøjes ved Armene. Matakatak rejste sammen med 
Drengens Foreldre op i Fjorden, og da de kom derind, gik de 
ind i Landet. Hvergang Matakatak kom til en Sten, der var 
hul nedenunder, slog han i den for at prøve sine Kræfter, saa at 
det dundrede. Han var saa stærk, at han undertiden slog Stenene 
istykker. «Det skulde bare vere en Timersek», sagde han saa. 
Da de vare komne op tilfjelds, saae de Rog. Matakatak 
pegede paa den, og de gik hen til Huset, hvorfra det røg. 
Gangen var tillukket med en stor Sten. De krob derfor ovenpaa 
Huset, kiggede ned!) og saae her den gamle Témersek sidde 
og vugge Barnet med sine Hender, idet han holdt dets Hoved 
mellem sine Ben. Barnet gred, og den Gamle spurgte: «Er 
der noget, Du vil have?» «Nej!» svarede Barnet. «Lenges 
Du efter din Familie?» , spurgte Timersek'en. «Ja!» svarede 
Barnet. «Du skal ikke grede derfor, vi skulle tage ud til dem 
imorgen», sagde Timersek’en. Matakatak, der saae dette, 
pegede til de andre, at de ogsaa skulde se paa det. Han flyttede 
dernæst Stenen fra Gangen og sagde: «Nu skuile I gaa bag- 
efter mig men blive i Gangen, saa vil jeg gaa ind og tage 
Drengen og smide ham ud til Eder». 
Lidt inde i Gangen var der atter en stor Sten, der stod 
1) Huset synes ikke at have været grønlandsk; thi i Taget maa der, ligesom 
i Vest-Eskimoernes Huse, have været et Hul, hvorigjennem Røgen trak op. 
