274 
hjem med Pouia, ВК denne Timersek’ens to ugifte Døtre. til 
Koner, og hans Kajak blev sat op paa en Afsats paa Væggen. 
Den ældste af Dotrene var ikke saa smuk som den yngste. 
Naar Роша laa imellem dem og vendte Ansigtet mod den 
smukkeste, tog den anden ham og vendte ham rundt til sig. 
Da han var kjed af at ligge stille, sagde han: «Det er 
længe siden, at jeg var ude i Kajak; bare jeg igjen kunde gaa 
ud». «Hvorfor ikke?» svarede Indlandsboen. Kajaken blev nu 
taget ned; men den var saa tør, at den ikke kunde bruges ; 
den blev derfor sat hen til Sidebrixen ved Vinduet for at arbejdes 
paa. Hans Koner betrak og syede den; men de syede ogsaa 
Mandhullet til. «Den maa være aaben, såa at jeg kan krybe 
ned i den!» sagde Роша. Da Kajaken var færdig, og han 
vilde ud, sagde han: «Bare jeg kunde gaa ud paa Fuglefangst». 
Svigerfaderen tog ham og satte ham ud i en Sø, gik derefter 
ud i Vandet og raabte: «Ke/ ke!» Efterat han var gaaet Напа 
igjen, kom der еп hel Mængde Fugle ud i Vandet. Pouza 
fangede såa mange, som han kunde have ovenpaa Kajaken, 
gik derpaa ind og smed dem ovenpaa en lille Ø for at fange 
flere. Medens han laa og fangede Fugle, saae han en Taage- 
tunge, der kom ind til Øen, og Indiandsboens Kone gik hen 
over Taagen for at hente Fuglene. Da Poura var træt af at 
fange, gik han hjem. 
Efter at have været hjemme nogen Tid, sagde Pouia: «Bare 
jeg kunde gaa ud og fange Narhvaler!» «Hvorfor ikke», svarede 
Svigerfaderen, satte ham i Kajaken ud i Søen og pustede i 
Vandet ligesom en Narhval, idet han raabte: «Ho! ho!» Der- 
efter gik han iland igjen. Poura satte sin Harpun i en Narhval 
og lændsede den alene. Efterat den var slaaet ibjel, tog han 
den hjem med, og hans Koner flensede den. 
Роша blev snart igjen kjed af at være hjemme og sagde 
derfor til sine Koner: «Skal vi gaa ud til Havet?» De gik nu 
alle tre ned til Kysten heroppe ved Tastusak, hvor de satte 
sig ned paa et Sted, hvor Kystbeboerne plejede åt komme for 
