275 
at samle Tugdlerunat. Han sagde til Konerne, at de skulde 
Iyske hans Hoved. Den ene Kone sagde: «Der kommer vistnok 
en Konebaad?» Роиза svarede: «Nej, det er et Stykke Is med 
Tang paa». Konebaaden, der nærmede sig, kom nu i Skjul ved 
Stranden. Man kunde høre Folkene tale i Baaden, og Роша 
kjendte dem godt. Konen sagde: «Det er ligesom om der er 
nogen der taler!»  Роиза svarede: «Lad os lytte! for dem, 
som aldrig have været ved Kysten, lyder Maagernes Skrig ligesom 
Mennesketale». 
Konebaaden kom nærmere og nærmere. Folkene gik op af 
Baaden, og Konen sågde: «Det er ligesom om der er nogen, 
der taler her bagved». Folkene kom nu frem lige ved dem; 
men da de saae Indlandsboerne, løb de ned til Baaden igjen. 
«Jeg er ikke Timersek! jeg ег Роша! jeg er Powa! det er 
dem, der har taget mig! tag dem igjen!» raabte Роша, og stak 
Armene ned i begge sine Koners Støvler for at holde paa dem, 
da de vilde løbe. Den smukkeste Kones Støvle sprak; thi hun 
syede ikke saa godt, og hun løb fra ham. Da hun kom til en 
stor Afgrund, stod hun stille og raabte, at Manden skulde 
komme op med hendes Støvle, for hun havde faaet Hul under 
Foden. Powa holdt fast paa den ældste, indtil de andre toge 
fat paa hende og satte hende i Konebaaden. Da de derefter 
rejste hjem, var Konebaaden nærved at kæntre, hvergang Timersek- 
konen rørte sig. De sagde derfor til hende, at hun maatte 
forholde sig ganske rolig for ikke at kæntre Baaden. 
Nogen Tid efterat de vare komne hjem til Pouza's Boplads, 
blev Konen frugtsommnlig. De boede paa en lille ©; men 
Konen blev tit borte. Naar de saa ledte efter hende, fandt de 
hende ved Strandbredden staaende i Vand til Ansigtet; thi hun 
vilde sænke sig ned i Havet og gaa hjem der. Hun fik nu et 
Barn, og det blev Vinter og atter Foraar. Konen sagde til sin 
Mand: «Skulle vi ikke tage ind og besøge de andre?» «Jo!» 
svarede Manden, «men vi ville lade Barnet blive her, thi saa 
komme vi nok snart tilbage igjen; men hvis vi tage det med, 
18" 
