278 
fik endelig Lov til at gaa ud; men ligesom hun var kommen 
ud, trak Hvalen inde fra i Kobberemmen. «Jeg er først lige 
begyndt! sagde hun og bandt derpaa Kobberemmen fast til 
en Sten. Medens hun gjorde det, trak han atter i Kobbe- 
remmen; men hun raabte: «Jeg er ikke færdig endnu!« Saa- 
snart hun havde bundet Remmen til Stenen, løb hun ned til 
Konebaaden, sprang over i den, og de roede alt hvad de kunde 
fra Land. 
Hvalen trak i Remmen; men Konen kom ikke. Han gik 
derfor ud for at se efter hende og saae hende i Baaden langt 
borte. Den rullede sig ned til Vandet, og idet den sprang ud, 
piskede den Vandet op i Skum og svømmede ud efler Baaden 
ovenpaa Vandet. Den svømmede saa stærkt, at det var ligesom 
om den trak Konebaaden til sig. Den kom snart nær ved 
Baaden, og Folkene i denne blev bange for, at den skulde trykke 
Konebaaden ned, naar den naaede den. De sagde derfor til 
Hvalens Kone, at hun skulde kaste sin Støvle i Vandet. Hun trak 
sin ene Støvle af og smed den i Vandet.  Hvalen snusede til 
den og undersøgte den, blev derved noget opholdt; men for- 
fulgte Baaden snart igjen. Da den atter kom nær, gjentog den 
samme Scene sig med den anden Støvle. Den naaede dem 
atter, og det samme gjentog sig med Strømperne. Da den blev 
træt af at ruske i Strømperne, forfulgte den dem atter. De 
andre sagde til Hvalens Kone, at hun skulde: kaste Anoraken. 
Hun tog den af og smed den ud. Hvalen tumlede sig med 
denne, såa at der stod en Røg af Vand omkring den, men gav 
sig snart paany til at forfølge Baaden, der nu var tæt ved Land. 
Den svømmede stærkere end for og var lige ved at naa Baaden; 
men da sagde Folkene i denne til Konen, at hun skulde kaste 
sine Natit. Hun kastede disse ud, og Hvalen lugtede til dem 
og blev meget mere balstyrig end tidligere, fordi de lugtede 
saa godt. Da den var færdig, forfulgte den atter Baaden; men 
denne løb nu op paa Land, og Hvalen ligeledes ved Siden af. 
Her døde den og blev til Skelet igjen. 
