279 
15. De to Drenge, der kunde opholde sig under 
Vandet, 
fortalt af Utuak. 
Der var engang en Enkemand, der havde to Sønner. Naar 
Faderen gik ud paa Fangst, gik Drengene hen til en Dam, hvor 
de øvede sig i at svømme. En Dag sagde Faderen til Dren- 
gene: «Lad mig engang se paa Eder, om I kunne gaa ned 
under Vandet». De gik hen til en stejl Skrent, hvorfra først 
den ældste sprang ud, og den anden bagefter. De dukkede ned 
i Vandet, og Faderen ventede paa, at de skulde komme op 
igjen; men da Tiden var omme, inden hvilken de maatte være 
komne op igjen, gik Faderen hjem, og her traf han Sønnerne, 
der såd foran Lampen og rystede af Kulde. 
Hvergang Faderen gik ud i Kajak, sagde han, at Sønnerne 
kunde gaa ud i Vandet, og naar han saa kom hjem, sad de 
foran Lampen og rystede. En Dag da Faderen var ude paa 
Fangst, mødte han en Kajak, til hvem han sagde: «Jeg saae 
paa mine Sønner, som kunne opholde sig under Vandet». Den 
anden lod, som om han ikke forstod det og roede videre. 
Faderen mødte atter en Kajak. Til denne sagde han: «Da mine 
Sønner igaar svømmede under Vandet, saae jeg paa dem». 
Han roede udefter og fortalte til alle Kajakerne derude, at hans 
Sønner kunde opholde sig under Vandet. 
Næste Morgen, da Sønnerne vaagnede, var der saa mange 
Kajaker uden for Enkemandens Hus, at Vandet var ganske 
rødt. De kom for at.dræbe Drengene og sagde til Faderen: 
«Er det dine Sønner, som kunne gaa ned til Bunden af Havet?» 
Drengene gik hen til den bratte Klippe, hvorfra man ikke kunde 
se Havets Bund, og alle de Fremmede stode rundt omkring 
dem. Drengene sprang ud i Vandet; men medens de vare under 
Vandet, tog alle de Fremmede Sten i Hænderne for at slaa dem 
ihjel, naar de kom op. De ventede og ventede, men Drengene 
bleve borte, hvorfor Mændene gik hjem til Huset og saae der 
Drengene staa foran Lampen og ryste af Kulde. 
