287 
vendte sig rundt, hvergang de fik et Piskeslag, og leb derefter 
videre. J/nurudsial: kastede Hundepisken, da den blev for tung 
af Blodet paa Enden af den, og tog derpaa en ny Pisk. Under- 
tiden piskede han ogsaa Hundene. Da han kom ned fra Isen, 
tabte han den ene Zrkdik, der var pisket ihjel. Den anden 
Erkilik’s Kjoreseie havde strakt sig, saa at han kom frem 
mellem Hundene. Naar Znurudsiak piskede ham, drejede han 
sig til Siden og lob derpaa videre, og naar han piskede Hun- 
dene, sloges de noget og løb saa videre; og naar han ikke 
kunde bære Pisken mere, fordi der var for meget Blod paa 
Enden af den, kastede han den og tog en ny. Den anden 
Erkilik døde, da han kom ud af Fjorden. 
Han kjorte derefter hjem og fortalte, at han havde hævnet 
sig godt ved at dr&be sine Plejesoskende. 
19. Plejebgrnene, 
fortalt af Ukutiak. 
Hun blev nu frugtsommelig. De boede i et Hus, som var 
større end dette, og havde to Plejeborn, nemlig en Dreng og 
en Pige, som vare Soskende, og ved Siden af dem i samme 
Hus boede en gammel Kone. Da hun fik et Barn, sagde hun: 
«De andre spise såa meget, derfor skal jeg vænne dette Barn 
til at spise ganske lidt». Naar Barnet græd, rakte hun det 
hen til Plejedatteren, som gav det Vand at drikke. Moderen 
gav det ikke Die og havde ingen Amaut; men førend de lagde 
Mærke til det, voxede Barnet dog. Den gamle Kone hørte 
en Nat en smaskende Lyd, og da hun saae efter, hvad det var, 
saae hun, at Barnet havde spist sin Moder op, og Barnet sagde: 
«Nu har jeg spist min Moder, bare jeg nu ogsaa kunde spise 
mine Plejesøskende». Plejesosteren gik baglænds ud af Gan- 
gen; men da Barnet forfulgte hende, sagde hun: «Kan Du 
