288 
huske, dengang Du ikke kunde faa noget, gav jeg Dig Vand 
og Spise?» Den gamle Kjælling tænkte: «Nu har Barnet spist 
sine Forældre, nu vil det ogsaa spise de andre», og såa krøb 
hun ind under en Træøse, der var hendes Amulet, og som 
derfor blev saa stor, at den dækkede hende. 
Da Plejesøsteren kom ud, krøb hun op under Konebaaden, 
der laa paa Støtterne. Hun havde taget en Pose med, hvori 
der laa en lille Sten-Kniv. Det store Barn kom nu hen under 
Plejesøsteren og sagde: «Nu har jeg spist mine Forældre, bare 
jeg nu ogsaa kunde spise mine Søskende». Sesteren sagde: 
«Kan Du huske, dengang jeg gav Dig Vand og Spise?» hvorpaa 
Barnet gik bort, og Søsteren kom atter frem fra Baaden. Hun 
blev forfulgt af Barnet, og da det kom hen til hende, sagde 
hun: «Kan Du huske, dengang de andre ikke gav Dig noget, 
gav jeg Dig Vand og Spise?» Barnet svarede: «Ja! men da 
jeg nu har spist mine Forældre, vil jeg ogsaa spise mine 
Søskende». Plejesosteren tog nu Kniven ud af Posen og sagde, 
at den skulde blive stor og kløve Barnet fra Hagen til Skrævet. 
Hun kastede den fra sig og hørte Barnet raabe: «Nu vil jeg 
spise Eder!» og derpaa skrige. Hun vendte sig om og saae, 
at Barnet var flakt, tog derfor Kniven igjen og stak den i Posen. 
— «Det er derfor, at Stenknive ere saa dyre”), fordi man med 
dem kan gjøre alting». — 
Hun gik nu sammen med sin Broder ind i Landet og 
fik Øje paa et Hus. Broderen sagde, at han var tørstig; 
de gik derfor ind i Gangen. Her var ophængt en Rangle?). 
Søsteren tog Kniven op af Posen, skar Ranglen ned og kastede 
den ud. Da Broderen havde drukket Vand, spurgte hun: «Hvis 
Rangle var det, som jeg skar ned?» Ingen svarede; hun gjen- 
tog det: «Hvis Rangle var det, jeg skar ned?» «Hh! eh! det 
var maaske min!» var der nu noget der skreg, og der kom en 
1) Fortælleren havde samme Dag solgt mig en Stenkniv. 
*) Benstumper, som raslede, naar man rørte ved dem. 
