293 
rejse saa hurtigt som muligt. Strax da de kom ned til Stran- 
den, sprang de i Konebaaden, som satte af fra Land. Hunden 
kom bagefter dem ned til Stranden, tog Fruentimmer-Benkleder 
paa og Haarbaand paa Toppen; derefter tog den det af igjen 
og gik atter ind ad Landet til. 
22. Navagijak, 
fortalt af Kutuluk. 
En Dag da Navagijak var ude paa Fangst, satte han Har- 
punen i en Tupilek, skjendt han godt saae, at det var en 
saadan; thi den havde Hætte paa Hovedet, og Bagdelen var 
ligesom en Hunds. Da han havde sat Harpunen i den, vilde 
han kaste Blæren, men den blev hængende fast ved Kajaken. 
For at Tupilek’en ikke skulde kæntre ham, stak han Aaren ind 
under Kajakremmene. Tupzlek’en trak og trak og krøb over 
Kajaken; men kunde ikke faa den kæntret. Forst da den be- 
gyndte at bide ham i Skulderen, kæntrede han og tabte Bevidst- 
heden. Det var ingen Angekok, der havde lavet Tupdek’en, 
men еп Jlisttsok. Da Navagyak kom til sig selv igjen, var han 
ude ved Horizonten. Han roede langs med denne, rundt 
omkring Landet og kom tilbage hertil; men nu var han ikke 
mere Menneske men Aand. 
Han kreb ind i en Hun-Sortside og fulgte med Stimen. 
Naar Selerne kom op, og Kajakerne kom for at fange dem, dukkede 
de andre ned, og han blev altid alene tilbage og dukkede forst 
ned, lige naar Kajakmanden skulde kaste Harpunen. Engang 
sagde han til de andre Sortsider: «Hvor kan det vere, at jeg 
altid kommer bagefter?» De andre svarede: «Du skal kun 
sparke i Retning efter Himmelens Гикийа» (Mælkevejen?). Næste 
Gang der kom Kajak efter ham, sparkede han i Retning efter 
Tukuija og kom ned, førend alle de andre. 
