294 
Da han blev kjed af at være i Sortsiden, krøb han 
ind i et «Hun-Gres»'); men her svedte han, blev derfor 
smart kjed deraf og krøb ind i en Hund. Denne stod 
tojret og kunde ikke sige andet end: «Vov! vov!» og naar 
Folkene kom ud, pryglede de den. Da han ikke fik andet end 
Prygl, blev han naturligvis snart kjed deraf og krøb ind i en 
Hvalros. Han kom nu til at sulte, fordi han ikke kunde komme 
til at bide i noget paa Grnnd af de lange Tænder. Han sagde 
derfor til en anden: «Jeg kan ikke komme til at spise paa 
Grund af mine lange Tender», hvortil den anden svarede: «Har 
Du aldrig veret paa den anden Side af Terrassen?» Det havde 
han ikke, gik derfor over paa den anden Side og saae en 
Mengde Takanat (Sandmuslinger) voxe frem af Sandet. Han 
spiste saa mange af disse, indtil han blev mæt. 
Han blev kjed af at vere Hvalros og krøb derfor ind i en 
Netside. Om Efteraaret sagde en Sortside til ham: «Vi skulle 
rejse udefter, fordi yi ikke kunne skrabe i Isen». Om Vinteren 
da der frøs Is, kom han op ved Aandehullerne i Isen for at 
trække Vejret. Naar der kom Mennesker, der vilde stikke ham, 
gik han ned. Engang da han pustede ved et Aandehul, saae 
han en Mand, der havde Bjorneskinds-Stovier paa, komme 
listende hen imod sig. Det var hans tidligere Kones Mand. 
Da han kom hen til Aandehullet, kunde Navagıjak ikke se ham 
mere, fordi han havde Bjorneskinds-Stevler og Amulet paa. 
Manden stak Netsiden, hvori Navagijak var, trak den op og 
slæbte den hjem; men Navagijak beholdt Bevidstheden. 
Da Manden kom hjem, trak han Netsiden op og bar den 
ind til Konen, som skulde skære den istykker. Navagyjak 
kjendte strax sin Kone igjen og tænkte: «Bare hun vil skræve 
over mig, naar hun skal skære Halsen over». Dette gjorde 
hun, og i samme Øjeblik sprang han ind i hende. Han saae, 
at der var megen Is derinde, saa at der trængtes dygtig til 
1) Navn paa en Græsart. (Lange: «Florae Groenlandicae» S. 164.) 
