295, 
at renses ud, hvilket han gjorde, saa at Blodet flød ud. Hun, 
der aldrig tidligere havde faaet Børn, blev nu frugtsommelig. 
Naar det blev lyst om Morgenen, fik Navagijak Lyst til at 
komme ud, men han kunde aldrig gaa ud. 
Konen fik Fødselsveer, men kunde ikke føde Barnet, hvor- 
for Manden tog en Bi, som han havde til Amulet, pustede paa 
den, saa at den blev levende og fløj ned i Halsen paa Konen. 
Han sagde derpaa til hende, at hun ikke maatte synke Spyttet. 
Manden saae et Ansigt med Hettekant omkring inde ved Bag- 
muren paa Brixen. Han blev bange derfor og løb ud, og da 
han kom ind igjen, havde Konen faaet et Barn. 
Da de skulde give Barnet Navn, tænkte det: «Bare de vilde 
kalde mig Navagyak». De gav Barnet Vand med en Vandose 
med hvid Kant om — nemlig med Fingeren —, men kaldte 
det ikke Navagyak. Barnet blev ved at grede, og engang 
medens det græd, sagde det: «Jeg ег Navagiak!» «Hvad siger 
Barnet?» spurgte Konen. Manden svarede: «Det siger, at det 
hedder Navagijak». De gav nu Barnet Navn: Navagyak, og 
medens det tidligere altid græd og var magert, trivedes det 
derefter rigtig godt og græd ikke mere. 
2%» Pigen, der gik over Indlandsisen til Vestkysten, 
fortalt af Kutuluk. 
Ved Pikiutdlek boede en Mand, som var gift med den 
ældste af to Søstre. Da han ogsaa vilde have den anden 
tilægte, men denne ikke kunde lide det, tog hun sin Kniv, en 
Synaal og et Par Saaler og gik grædende ind over Indlandsisen. 
Det var dejligt Vejr, og snart tabte. hun endog Nunatak 
afsigte. Hun fik nu Øje paa en anden Wunatak; men da hun 
kom nærmere, saae hun to Zimersek’er, hvorfor hun krøb ned 
i en Revne paa Indlandsisen. Da hun kom frem igjen, var 
