298 
25. De to Kajaker, der bleve hjulpne af Trylleord, 
fortalt af Kutuluk. 
Da de havde været paa Angmagsætfangst, flyttede de ud 
og boede ved Sigsuarak ved Norsit. En Dag gik de ud i 
Kajak og gik paa Fangst ovenpaa Isen. Efterat nogle af dem 
allerede havde fanget en halv Snes Klapmydser, blev det Taage, 
og de roede alle hjem undtagen to, som vilde vente paa, at 
det skulde blive godt Vejr igjen. 
Da de havde sovet, lettede Taagen; men de kunde ikke 
mere se Landet. De vilde nu se at finde hjem. Den ene skar 
en Lalle af en Klapmyds og den anden et Laar; dem toge de 
med sig, men kastede alle Klapmydserne, som de havde fanget, 
ud i Vandet. De kunde ikke se noget Land, men kun det 
Sted, hvor Solen stod op og gik ned igjen. De roede i 
denne Retning, og den ene benyttede det Trylleord, som bruges, 
naar man er ude i Kajak og vil søge at komme hjem. 
De kom til et stort Isfjeld, fra hvilket der løb Vand Nord 
efter, og som havde været til fra Verdens Skabelse. De kunde 
ikke komme forbi det, og de kunde ikke komme udenom det, 
thi saa maatte de dø; men da den ene Kajak fremsagde et 
Trylleord, slap de forbi. Paa Vejen kom de til Netsider og 
spraglede Sæler, som ikke kunde dukke ned. De saae noget i 
Vandet og troede, at det var Is; men da de kom nærmere, viste 
det sig at være Sæler, som vare sorte i Ansigtet, fordi de 
havde grædt saa meget. Naar den Ene ikke kunde ro, frem- 
sagde den Anden Trylleord og roede rundt omkring ham, såa 
kunde han ro stærkt igjen. Ved stærk Luftspejling saae de 
engang Land, og det var Kalerajuek, nemlig det Sted, hvor 
den enes Moder var død; men saasnart Spejlingen gik bort, 
tabte de ogsaa Landet afsigte. 
Endelig kom de til Xardlit ved Pikiutdlek, og derfra rejste 
de Ш Sermelik. Her saae de en Mængde Telte; men Folk 
kunde ikke se dem, thi de vare næsten ligesom døde, fordi de 
