302 
hans Mave. Han trak Kniven ud og strøg Hullet paa Maven 
med Haanden, hvorved del blev lægt, ligeledes gjorde han ved 
Hullet bagpaa; men det vilde ikke læges, fordi Menneskekjødet 
havde rørt ved det. Saaret lægedes dog senere ved Hjælp af 
Angekokkunster. 
Om Foraaret sagde Karrak: «Jeg skal ind og hævne mig 
paa Zbakasik». Han tog en lille, men spids Kniv med og rejste 
i Følge med to Inersuak’er, der vare hans Tartok'er, ind til 
Ibak's Boplads. | 
Da de kom hertil, kigede de ind af Vinduet og saae, at 
Lampen var slukket hos Zbak, der med Familie boede paa 
højre Side, og at Zbak sad foroverbojet, som om han sov. Paa 
venstre Side brendte Lampen, og der blev trommet og dandset. 
Karrak sænkede sig ned i Jorden og kom op inde i Huset, 
greb Zbak i Haaret, som han snoede omkring sit Haandled, og 
stak ham i Halsen med Kniven, hvorpaa han havde sat et 
Stykke Menneskekjod, saa at det gav et Knald. Da Jbak var 
ved at do, og hans Husfeller begyndte at græde, sænkede 
Karrak sig atter ned i Jorden og rejste bjem. 
Karrak gjorde nu over ti Gange Angekokkunster; men 
hans Tartok (Ibak) kom ikke. Han rejste derfor ind til Zbak 
igjen, og da han kom ind i Huset, græd Jbak’s Familie, fordi 
denne var blevet saa mager og var nær ved at de. Hans Kone 
sagde til Karrak: «Nu er din Tartok ved at do». «Er Du ved 
at do?» spurgte Karrak. «Ja! jeg er blevet stukket i Halsen!» 
svarede Zbak. Karrak sagde: «Ke! ke! ke! hvem har stukket 
Dig?» skjondt det var ham selv, der havde gjort det. 
Karrak skulde nu gjøre Angekokkunster, medens han var 
der i Besøg, og da Lamperne slukkedes, og han under Kun- 
sterne fik Syner, pustede han paa Jbak, som derefter blev 
levende igjen. Karrak rejste hjem, da Zbak var blevet rask, 
og stak ham ikke mere. 
