303 
29. En Tupilek-Fort&lling, 
fortalt af Kutuluk. 
I gamle Dage kom to gamle, barnløse Ægtefolk hertil Syd 
fra og overvintrede heroppe. Da det blev Foraar, blev der 
fanget en Bjørn af Folkene, som boede paa den nærmeste 
Boplads indenfor dem i Fjorden. De Gamle rejste ind til dem 
for at faa noget af Bjørnen at spise; men da de kom ind i 
Huset, sagde Manden, der havde fanget Bjørnen: «Hvem vil vel 
have disse gamle Folk til Gjester?» De gav dem dog Bjørne- 
kjød og Spæk; men de Gamle spiste det ikke, men bandt det 
sammen for at lave Tupdek deraf. Da Bjørnelapperne bleve 
kogte, sagde de Gamle: «Bare de vilde give os noget deraf!» 
og ved Uddelingen fik de ogsaa et Par Tæer. Heller ikke dem 
spiste de, men tog dem med hjem. 
Da de kom hjem, længtes de efter Foraaret, fordi de saa 
kunde rejse Syd paa igjen. Bjornefangerens Kone fødte imidler- 
tid et Barn, som døde, og dette tog de gamle Ægtefolk for at 
lave Tupilek af. De rejste nu Syd paa, og Konen svøbte 
Barnet rigtig godt ind og satte det forude paa Konebaadshornene. 
Naar de kom til Land, gik Konen op af Baaden, og Manden 
rakte dernæst Barnet op til hende. Saaledes gjorde de hele 
Tiden, medens de rejste Syd paa. 
Først da de kom til deres eget Land igjen, lavede de af 
Liget en Tupilek, som kunde dræbe alle de Born, Bjørnefange- 
rens Kone fik. Tupwlek'en fik en Rævekjæbe og en Rypekjebe, 
og den blev betrukken med Hundeskind paa Hovedet. Den 
blev derefter gjort levende. Da der kom trange Tider, slog 
Bjørnefangeren sin Hund ihjel og sang Tryllesange over den, 
fordi han gjerne vilde have, at hans Børn skulde leve. 
Engang da Bjørnefangerens Kone havde faaet et Barn, der 
døde ligesom de andre, vandrede hun ind til Kernertuarsuk. 
Hun hørte nogen synge inde fra Fjorden, og medens hun gik, 
saae hun en Konebaad komme derinde fra. Folkene, der vare 
