304 
i den, skulde ud og holde Trommedands og tog hende med. 
Da hun var bedrøvet, blev der ikke holdt Trommedands, men 
der skulde holdes Angekokkunster af sex Angekoker for at 
gjøre hende glad. Hun satte sig hen ved Siden af det Sted, 
hvor Angekokerne skulde gjøre deres Kunster, og Lamperne 
slukkedes. 
De fem Angekoker gjorde Kunster, og hun ventede, at de 
skulde sige noget til hende; men de sagde intet. Nu skulde 
den sjette, der hed Akerdlegsanalik, begynde. Lamperne tændtes, 
han fik et nyt Skind til at sidde paa, og en mindre Lampe 
stilledes ved Siden af ham. Han begyndte at tromme, og Vand- 
skindet for Husgangen og Skindet, hvorpaa han sad, begyndte 
at rare sig. Medens han sang og trommede, gled hans Natit 
ned og faldt tilsidst helt af. Naar han trommede, lod han 
undertiden Nakken næsten røre ved Jorden, og han kastede 
Trommen ved Siden af sig, og denne vedblev at røre sig af sig 
selv. Alt dette gjorde Angekoken for at gjøre den Sørgende 
glad. Derefter slukkedes Lamperne. Medens Akerdlegsanalik 
gjorde Angekokkunster, og Trommen rørte sig af sig selv, sagde 
han til den sørgende Kone: «Det er ligesom om Du har et 
Barn i Skjødet». De bleve oppe hele Natten og holdt Angekok- 
kunster. 
Da de skulde rejse, sagde den sørgende Kone til Ange- 
kokerne: «I maa gjerne komme over til Umzvik for at slaa 
Tupilek’en ihjel». De rejste nu alle over til Umivik, og da de 
kom dertil, skar de en Sæl istykker og spiste den. Efter at 
de vare færdige med at spise, begyndte de at gjøre Angekok- 
kunster for at fange Tupilek’en. Forst gjorde de fem Angekoker 
Kunster, men sagde ikke noget til den Sørgende. Nu skulde 
Akerdlegsanalik begynde. Den mindre Lampe blev tændt, og 
Akerdlegsanalik trommede og sang. Han kastede Trommen 
tilside, og den vedblev at røre sig af sig selv, indtil den tilsidst 
stod stille. Angekoken var undertiden nær ved Jorden med 
Nakken, og hans Fødder hang fast nede ved Gulvet. Dengang 
