305 
Akerdlegsanalik lærte at gjøre Angekokkunster og stod foran 
Huset, saae han asagisat!) bagved Huset, og det var dem, 
han brugte til Zartok’er. — Da Trommen gik tilvejrs, slukkedes 
Lampen, og Kunsterne fortsattes. «Der er Tupeek’en», sagde 
Akerdlegsanalik. Den sad inde ved Bunden af Brixen. Han 
løftede Brixeskindet op for at stikke den; men idet han stak, 
kom han til at trække i Linen, saa at Harpunspidsen gik af, 
og Tupilek'en smuttede bort. «Det er ligesom Tupdek’en ikke 
er kommen langt bort», sagde Angekoken. Tornakkunsterne 
ophørte nu for denne Aften. 
Den følgende Aften toge de syv Stykker af den sørgende 
Kones Klædningsstykker, bandt dem sammen og hængte dem 
op under Loftet.  Tupilek'en skulde krybe ind i Tojerne, 
og der skulde snores til for den derinde. Angekok- 
kunsterne begyndte, og snart efter kom Tupélek'en i Hus- 
gangen. Den gav alle Slags Lyd fra sig, snart skreg den: 
«unga!» snart «erko!» snart skreg den som en Ræv, snart som 
en Rype. Den var bestandig i Husgangen. Lyden skiftede; 
snart lød det som Konebaade, snart som Kajaker, snart som 
Raslen af Buske og snart som Seler. Den gav alle disse Lyd 
fra sig, fordi den var lavet af alle disse Ting. Den kom nu 
ind i Huset og krøb i Tøjet. Angekoken sagde: dava! og 
de andre snerede til for den. Derefter sloge de den med 
knyttet Næve; men medens de sloge den, smuttede den bort 
gjennem et lille Hul i det yderste Klædningsstykke, en Tarm- 
skindspels, skjøndt der intet Hul var paa de øvrige Klædnings- 
stykker; men der gik Hul paa de andre, og den slap ud. 
Lamperne tændtes, Tøjet undersøgtes og Hullet blev tilsyet, 
hvorefter Lamperne atter slukkedes, forat man kunde fange Tupi- 
lek’en. Denne kom snart under lignende Lyd som sidste Gang 
ind i Husgangen, og kom hen til det Sted, hvor den skulde 
krybe i Tøjet. Derefter trængte den ind i Tøjet, idet den skreg: 
1) Havdyr med Klosaxe. 
X. 20 
