307 
eet Øje, og hvis Navn var Karrak'). Denne rejste til Maanen, 
og da han kom hjem, fortalte han, at naar de, som have Sorg for 
Afdøde, gik omkring og arbejdede, vilde Maanen komme og 
skræmme dem. Da de to gamle Koner hørte dette, sagde de: 
«Hvorfor vil Maanen skræmme og forskrække os?» de troede 
nemlig ikke paa den. 
Karrak gik engang paa Besøg ud til Puilortolok sammen 
med Angekoken fra Puisak ved Sermiligak?). Da de kom 
derud, vare kun Fruentimmerne hjemme; alle Mandfolkene 
vare borte. De spurgte, om de skulde gjøre Tornakkunster, og 
den Enøjede skulde da begynde. Da Lamperne vare slukkede, 
begyndte Vandskindene for Gangen at dundre, og det peb i 
Angekokens Haar. Trommen gik ligesaa stærkt som den kunde. 
«Det er hverken mig eller min Tartok, der gjør Tornakkunster», 
raabte Angekoken. «Der kommer een i Bjorneskindsdragt?) ude 
i Gangen! han skubbede mig om!» skreg nu Angekoken. Alle 
Folkene løb hen og skubbede Bjorneskinds-Manden ud. Han 
opfyldte hele indgangen, saa bred var han. Nogle sloge ham 
med knyttet Næve, andre med Støvlesaaler. Da Maanen gik ud, 
hørte man en voldsom Susen, skjøndt [det var ganske stille 
udenfor. Maanen fløj nu op ovenpaa Udkigsfjeldet ved Puëlortolok, 
medens Nelarsik*), der var iført Vandskindskleder, sad ovenpaa 
еп Ø. Da Maanen var borte, kom Angzsak*) ind. Lamperne bleve 
tændte, og han sagde til sin Kone, at hun skulde gjøre Børnene 
istand til at de kunde rejse. 
Dagen efter Maanens Besøg fik den Ældste?) i Huset sit 
1) Karrak var Fortællerens (Angitinguak's) Faders Onkel. Han havde mistet 
det ene Øje, dengang Angekok-Bjørnen havde spist ham. 
2) Disse to Angekoker kunde flyve og komme ned under Jorden. Naar 
man holdt Haanden paa dem, kunde man føle, hvorledes de sank ned 
i Gulvet. 
3) Dette var Maanen. 
4) Nelarsik 9: Vega, som angiver Tiden for Angmagsalikerne, naar det er 
mørkt, ligesom Solen naar det er lyst. 
) Dette var Faderen til Kunitit, den nulevende Angekok ved Norajik. 
Dette var Tigajat's Faders Bedstefader. 
en 
a 
20* 
