‚ 309 
Vandskindet for Husgangen rørte sig, skjendt Lamperne vare 
tændte, og hans Turtok skreg udenfor. Det oprullede Vandskind 
rullede ned, Angekoken flyttede Sædet (Skindet) ned paa Gulvet, 
satte sig derpaa og begyndte at slaa paa Skindlappen, han 
havde i Haanden’). Det dundrede i Huset, og Sædet, hvorpaa 
Angekoken sad, rystede. «Jeg har noget at bestille med en 
stor Mand!» raabte Angekoken. «Jeg kan vist ikke gjøre noget 
ved ham!» svarede Zkilerfik. «Nu fik jeg igjen et Syn», sagde 
Angekoken, «/bak og Maanen er oppe at slaas! Nu er Jkilerfik 
ogsaa snart derude!  Zkilerfik tager Spydet fra " Maanen. 
Ikilerfik vil vride det istykker! Maanen raaber: Skal da Vandet 
aldrig falde mere? skal Sælerne ikke mere faa Unger? siden Du 
vil brække mit Spyd!» Tartok’en slap Spydet, og Maanen fløj 
op i Luften. 
31. En Maanefortælling, 
fortalt af Pitiga. 
Der var engang to Mænd ved Sarsık, som altid byttede 
Koner, og det kunde Maanen ikke lide. Den ene Mand gik 
engang til den anden Mands Hus, og den sidste tog sin Fugle- 
pil og gik over Isen til den forste Mands Hus for at sove hos 
hans Kone. Da han kom ud paa Isen, hørte han en Sobjern 
brumme under Isen. Han kom ind i den andens Hus; men de 
slukkede ikke Lamperne, fordi de vare bange, og han gik snart 
hjem efter igjen. Da han kom mellem Pudlortolok og Ingmiker- 
tok, saae han to Mænd staa paa et Fjeld. Den ene bar en 
Bjorneskindsdragt, den anden en Vandskindsdragt med hvide 
Broderier. Den første af disse var Maanen, den anden Nelarsık. 
Naar Karrak skulde ud til Zkilerfik, bleve hans Hænder bagbundne, 
Benene sammenbundne og Hovedet bundet dertil. Han kunde da flyve om- 
kring i Huset og ud gjennem Vinduet til Aulusuk. 
7) En almindelig Angekokkunst, hvorved Aanderne tilkaldes. 
