311 
Mængde Kajaker bjemme. Fem Mend kom ned for at 
tage imod dem, og opfordrede dem til at stige iland og gaa op. 
Paa Vejen op mod Huset, saae de en stor Klipperevne, som 
var fuld af Kajaker og Kajakredskaber, nemlig Blerer, Harpuner, 
Aarer т. m. Dette var de ihjelslagne Naboers Kajaker og Red- 
skaber. De kom ind i Huset og saae, at næsten alle Væggene . 
vare betrukne med Huden af Menneskeansigter, nogle med fuldt 
Skjæg, andre kun med Haar paa Hagen. De to Angekoker 
gjenkjendte i disse Ansigter deres Naboer og tillige deres Fader, 
der var bleven borte i Kajak. 
Den ældste af Husets Fangere havde sin Husplads længst 
tilvenstre paa Brixen, dernæst den næstældste og saaledes videre, 
saa at den yngste boede længst tilhøjre. Mellem den yngste 
og næstyngste boede Bedstemoderen, der sad og snoede Sene- 
traad. I Morkningen raabte den ældste: «Vor Bedstemoder 
skulde holde Trommedands med de Fremmede!» Den yngste 
sagde: «Ja, hun maa holde Trommedands!» og alle de andre 
istemmede. Bedstemoderen redte sit Haar og bandt det op 
i en Top. Hun lagde et Sortsideskind paa Gulvet og tog under 
Brixen en hvid Tromme. Denne stak hun ind igjen og tog en 
anden, som var sort, samt en pana (stor Kniv), der skulde 
bruges til Trommestok. Den gamle Kone kom nu frem og 
begyndte at synge. Da hun var færdig, sagde en af Mændene, 
at en af de Fremmede maatte gaa frem og holde Trommedands 
med hende. Den ene Angekok gik hen i den ene Ende af 
Huset, medens Bedstemoderen gik hen i den anden og begyndte 
at synge. Da hun var færdig med Sangen, sigtede hun med 
рапа’еп paa Angekoken; denne gjorde sig lille, hun sigtede lavere 
og kastede; idetsamme sprang han tilvejrs, saa at hun ramte 
ham mellem Benene, og Kniven satte sig fast i Væggen. 
Han bukkede sig for at tage den; men hun lob hen og tog 
den. Efter igjen at have sunget, sigtede hun atter; han gjorde 
sig stor; hun kastede den igjen, idet han gjorde sig lille, saa 
at Kniven gik ind i Væggen over hans Hoved. Han greb den, 
