312 
og skjøndt han aldrig havde havt fat paa en Tromme og aldrig 
havde sunget, begyndte han at synge. Da han var færdig med 
den første Sang, begyndte han paa en anden, som han havde 
lært som Lille af sin Moder, og da han havde sluttet den, 
sigtede han paa den gamle Kone, som pustede sin Hals op, saa 
" at man ikke kunde se hende. Han kastede Kniven, som med et 
Knald borede sig igjennem hendes Hals og satte hende fast til 
Væggen. Alle Børnebørnene løb hen og flensede hende, fordi 
de troede, at det var den Fremmede. Da de opdagede Fejl- 
tagelsen, sagde de: «Vi have jo taget fejl, det er jo vor Bedste- 
moder, vi have skaaret istykker». 
Beboerne gik nu ud og toge deres Redskaber; nogle spændte 
Spidserne paa deres Harpuner udenfor Husgangen. De to Ange- 
koker bleve alene inde i Huset. De toge et Sortsideskind og lagde 
det ovenpaa Siddepladsen. Den ældste Broder bandt Arme og Ben 
paa den yngre, hvorefter denne bandt dem paa den ældre. Den 
Ældre provede paa at springe tversover Husgangen hen til 
Sortsideskindet, og gjorde det saa let, at Haarene paa dette ikke 
kom i Uorden. Den Yngre gjorde det samme. De Andre stod 
udenfor og passede paa for at dræbe dem, naar de gik ud. 
Angekokerne gik ganske smaat udefter, den Ældste først, bukkede 
sig ned og sprang ud, saa at de ikke bleve sete. Derefter fløj 
de ned til deres Kajaker, løste Hænder og Fødder og gik i 
Kajakerne. Forst nu opdagede Folkene oppe ved Huset dem 
og raabte: «Der ere de jo nede!» Angekokerne kom nu hjem 
og fortalte, at alle de Borteblevne vare derude. 
33. Et Besøg hos Akilinek-Beboerne, 
fortalt af Angitinguak. 
Der boede engang fem Brødre her i Egnen. Naar de 
gik ud i Kajak, hændtes det af og til, at den ene Broder 
