313 
ikke kom hjem. Naar saaledes en af Brodrene var bleven borte, 
og en anden gik ud for at lede efter ham, blev ogsaa den anden 
borte. Tilsidst var der kun to tilbage, og disse to vilde efter 
den Tid ikke mere gaa i Kajak. Den ældste af dem gik engang 
til et Sted heromkring, hvor der ingen Folk var, og lagde sig 
til at sove paa et Nes. Han var meget "ulykkelig over, at 
Brødrene vare dræbte. Da han var begyndt at sove, mærkede 
han, at nogen prikkede ham paa Ryggen. — Han kunde ikke 
røre den ene Finger, fordi en Sene var skaaret over. — Han 
vendte sig da om og saae en af sine afdøde Brødre staa bagved 
sig. Han fulgte med ham ud paa Havet og kunde tilsidst ikke 
mere se Landet her. 
Da de havde tabt Landet afsyne, saae de et Land langt 
udenfor. De roede og roede og kom om Aftenen til et Næs, 
hvor de lagde sig til at sove. Her var en Slæde med Hunde. 
Det var hans Broders Slæde. Naar man smed Hundene op i 
Luften, kom de ikke ned igjen. Tre Hunde blev saaledes kastet 
op i Luften. De satte sig derpaa paa en Slede, der stod paa 
en stejl Klippe ved Havet, og kjørte bort. De kjørte og 
kjørte, indtil de ikke mere kunde se Landet, som de vare rejste 
fra. Naar de kom forbi Isfjelde, hørte de inde i disse ligesom 
en Raslen, der ophørte, naar de havde passeret dem. Han fik 
Øje paa en stor Sky; men da han kom hen til den, saae han, 
at det var et Hus, der laa i Luften og havde Støtter underneden. 
Dette var hans Brødres Hus. Her boede de sammen med 
Akilinek-Beboerne. Da han kom ind i Huset, blev der bragt en 
Sildepisker (Bardehval) ind til at spises. De spiste og spiste, men 
kunde ikke blive mætte. Broderen, der havde kjort ham dertil, gik 
ud for at hente en Netside, som han havde fanget, og som de 
nu skulde til at spise. Akilinek-Manden udbrød: «Hvilken en 
Smule, vi skulle have!» Da de havde spist, kastede de alle op. 
Han rejste derefter hjem igjen og fortalte, at hans Brødre vare 
ude hos Akzlinek-Beboerne. 
