316 
36. Musatak, 
fortall af Adlagdlak. 
Der var engang et Fruentimmer, der hverken havde Mand 
eller Born, og som hed Musatak. En Dag, da hun var ude at 
plukke Ber, saae hun en lille bitte, nyfødt Bjørn, som hun tog 
hjem med sig og plejede. Den vilde ikke spise Sælkjod, der- 
imod holdt den meget af Spæk. Naar der blev flenset en Sel, 
og selv naar Naboerne fangede, fik Bjorneungen sin Part Spek 
deraf. " Den voxede til og gik ud og ind af Huset, og Musatak 
havde den meget kjer. Da den blev stor, gik den ud paa Is- 
fangst, og kom da gjerne hjem med en Sal, som Musatak 
flensede, og hvoraf Naboerne fik Kjød. Naar det blev Vinter, 
og Folk ikke kunde gaa paa Fangst paa Grund af Sne og Is, 
gik Bjørnen ud og kom som oftest hjem med Fangst, hvorved 
den frelste Naboerne fra Nød. 
Bjørnen blev gift med en Menneskekone, og hun blev 
frugtsommelig og fødte en dejlig Bjorneunge. Moderen sad 
med den i Skjødet og madede den med Spæk; men snart efter 
begyndte den at gaa ud paa Fangst sammen med Faderen. En 
Dag, da Bjørnen var ude med sin Son, kom de hen til nogle 
Fofk, som fangede med iuartıt (lang Isharpun). Disse Folk 
fangede Bjørneungen, og da de kom hjem, flensede de den og 
kogte den. Bjørnen lagde sig ovenpaa Husgangen, og da 
Mændene næste Morgen gik ud, slog den dem een for een 
ihjel med Lallen og kastede dem tilside. Det var et stort Hus, 
men Bjørnen havde snart dræbt alle Mandfolkene undtagen den 
ældste. Denne bandt en lang Kniv paa Enden af en Stang og 
kiggede ud af Vinduet efter Bjørnen. Da der ikke kom flere 
Folk ud af Huset, gik Bjørnen brummende ind i Gangen; men 
idet den skulde løfte Benet for at sætte Poten ind i Huset, stak 
Manden den med Kniven under Forbenet. Idet Bjørnen trak 
sig baglænds tilbage i Gangen, stak Manden den endnu tre 
Gange under Benet, hvorefter den faldt om og kunde ikke mere 
