319 
Ved Kangerdluarsugsuak ved Norsit gik Folk paa Landjagt, 
naar Solen begyndte at gaa opefter. 
Der var engang en dyglig Mand, som en Dag, da han var 
paa Rensjagt, skød en Han-Ren. Snart efter saae han en anden, 
som han ogsaa skød, og endelig en tredie. Manden fik altsaa tre 
Dyr paa een Dag. Den følgende Dag saae han et stort og to 
smaa Dyr. Først skød han den gamle og senere Ungerne. Paa 
Hjemvejen skød han igjen et stort Dyr, saa at han paa den Dag 
i det hele fik fire Rener. Den næste Dag gik han igjen paa 
Jagt. Han saae da et stort, sort Dyr, som var større end en 
Bjørn, og som havde lange Haar paa Halsen og tilbagebøjede, 
store Horn. Dette Dyr kaldes pangnek (Moskusoxe). Den fol- 
gende Dag saae han et stort «Dyr med Jernhale»; han stak den 
ihjel med sin Lendser. Dette Dyr gik baglænds for at skære 
med Halen. Hovedet af det lagde han ind i Huset; men han 
kunde slet ikke sove den Nat, thi han hørte bestandig Brummen. 
De følgende Nætter havde han en Kniv mellem Øjnene for ikke 
at falde i Søvn; thi ellers var han bange for, at Dyret skulde 
spise ham. Den næste Dag saae han et Dyr, som var lidt 
større end en Ræv, men det havde ingen Flale og var aldeles 
hvidt. Fødderne vare ligesom Bjørnefødder. Han gik hen til 
den bagfra og stak den med en Kniv. Han kunde indhente et 
saadant Dyr (Hare) ved at løbe det op. 
Rener og Moskusoxer spise Mos og Græs, og Harer 
spise Græs. Disse Dyr bleve skudte med Buer, der vare 
forfærdigede af Træ med Kobberem-Streng. Pilene vare af 
Træ med Benspids. Til Rensjagten benyttedes Skydemure. En 
saadan sees endnu i Nærheden af Norsit. 
Folgende Trommesang omhandler Rener og Harer: 
«Ved Kangerdluarsugsuak var der Harer og Rener, ah, ja, ja — —; 
da min yngre Broder ikke kunde fange dem og var bange for 
dem, løb jeg efter dem og fangede dem, ah, ja, ja, ah — —». 
