321 
Da Lamperne neste Morgen bleve tændte, var Nukar- 
piartekak borte, medens hans Kajak endnu laa ved Stranden. 
Den Skjønne gik ud for at lade sit Vand, og med dette 
fulgte Nukarpiartekak’s Ben (Skelet) ud. 
41. Den gamle Ungkarl og Gobajak-Barnet, 
fortall af Sanimuinak. 
Der var engang en gammel Ungkarl, som aldrig gik ud i 
Kajak, hvorfor denne blev overgroet med Grønt. Engang sagde 
hans Stiffader til ham: «Hvad vil Du, siden Du aldrig gaaer ud 
i Kajak?» Den følgende Morgen roede han indefter i Fjorden. 
Han saae en Ederfugl, som han fangede, gik ind til et Næs, 
skrabede Spækket af dens Skind og spiste det. Da han kom 
omkring Nesset, saae han en frugtsommelig Gobajak!), der 
stod og gravede i rodagtigt Sand. Hun havde Negle af Jern. 
Naar hun gravede, røg det, og efter at have gravet noget i 
Sandet, saae hun udefter. Da han kom nærved, tog han sin 
Kniv frem, og gik hen til hende og spurgte: «Hvad skal det 
vere?» «Det er noget til at faa Børn paa», svarede hun. «Hvad 
seer Du efter?» «Jeg seer efter min Mand, som gik ud i Kajak 
for to Dage siden og ikke er kommen hjem». Han sagde nu, 
at hun skulde grave videre, og da hun gik igang igjen, stak 
han hende med Kniven i Bugen, saa at hun styrtede om. Førend 
hun døde, skar han Barnet ud af hendes Liv. Det var en lille 
Gobajak, der havde Negle af Jern, og som han sagde, at han 
skulde bruge til Medbjælper. Han bar den ned til Stranden og 
!) Gobajak — tykmavet Fruentimmer. Saadanne bo efter Sigende mange 
sammen. Vestgronlandernes Navn paa et saadant Væsen er: Narrajok. 
xX: 21 
