328 
svømmede ind til Land, lagde Hagen paa Land, og da den der- 
efter lagde den ene Pote paa Strandbredden, gav Landet efter 
for dens Vægt. Den gik op paa Land og gik rundt omkring 
mig, bed mig i Lenderne og spiste mig dernæst. I Begyndel- 
sen gjorde det ondt, men senere ophørte Følelsen; dog saa- 
længe Hjertet ikke var spist, var jeg ved Besindelse. Da den 
saa bed i Hjertet, tabte jeg Bevidstheden og var død. 
Da jeg kom til Besindelse igjen, var Bjørnen borte, og jeg 
laa ganske mat og fuldstændig nøgen paa samme Sted ved 
Søen. Jeg gik ned mod Havet, og da jeg havde gaaet noget, 
hørte jeg, at der var nogen, som kom løbende efter mig. Det 
var mine Benklæder og Støvler, der kom løbende, og da de 
vare komne forbi mig, faldt de ned paa Jorden, og jeg trak dem 
paa. Jeg hørte atter noget løbe. Det var min Pels, og da den 
var kommen forbi mig, faldt den ned, og jeg trak ogsaa den 
paa. Ved at Кое ned i Elven, saae jeg tre smaa Folk, saa 
lange som en Haand. Den ene havde Amaut paa, hvori der 
sad et lille Barn. Baade Bjørnen og de tre smaa Folk bleve 
mine Aander. 
Da jeg engang stod ved Stranden ved Umivik, saae jeg 
tre Kajaker komme ind, slæbende paa en Narhval. Da de kom 
ind til Stranden, fløj Kajakerne tilvejrs som tre Tejster, og 
Narhvalen sank som en Ovak (Torsk). 
Ved Pikiutdlek fik jeg to Aander, hvoraf den ene hed Äuitek 
og skreg: «unga! unga!» ligesom et nyfødt Barn. Den anden 
hed Amortortok og skreg: «amo! amo!» Det var to Tarajuat- 
Jak'er (tarajuadat 9: Skygger). Amortortok er sydfra og taler 
det samme Sprog som Kavdlunak'erne. Ogsaa ved Tastusak 
traf jeg en Aand med spidst Hoved og uden Haar. !) 
1) I Hanserak's Dagbog nævnes, at Sanimuinak’s Hovedaand er: arrussak, 
der er en i Havet levende ataussak (?), som er saa stor som et Menneske. 
Hans anden Aand er amok, der opholder sig i en hensmuldrende Sten, 
og hans tredie Aand ungortortok, der gøer som en Ræv, opholder sig i 
en udtørret Sø og er saa stor som en Haand (en Frø?). 
