1905.] MEDDELELSER OM NORGES FISKE I AARENE 1884 — 1901. 31 



Tilholdssted. Om Sommeren træffes denne Art sjeldnere 

 i større Stimer, men i Regelen mere leilighedsvis, ofte blandet 

 med ligestore Unger af Cl. harengiis; men ud paa Høsten, i 

 Regelen lienimod Slutningen af August, og i de paafølgende 

 Maaneder indtil ud i October, vise de sig i tætte Stimer, der 

 alene beståa af denne Art. De søge da, tildels i vældige Masser, 

 ind i flere af de sydlige og sydvestlige Fjordbunde, og ere her- 

 under Gjenstand for indbringende Fiskerier, der have kunnet 

 bringe et Udbytte af omkring 100,000 Hectoliter aarligt. De 

 Fjorde, hvori de største Fiskerier foregaa, ere Christianiafjord, 

 Stavangerfjordene (Ryfylke), Hardangerfjordene, Romsdalsfjord, 

 og tildels, skjønt mindre regelmæssigt, Trondhjemsfjord. 



Aarvisse, og mest indbringende ere Fiskerierne i Fjordene 

 omkring Stavanger. 



Disse større Indsig om Høsten synes udelukkende at være 

 betingede af Planctonets Bevægelser under de paa denne Aarstid 

 raadende Strømforholde. Deres Vandringer ere herunder i det 

 væsentlige en Bevægelse fra Dybet mod Overfladen; regelmæs- 

 sige Indvandringer fra det aabne Hav til Fiskepladsene ere ikke 

 constaterede hos os. I Fjordene kunne de idethele erholdes til 

 alle Aarstider, men optræde, som ovenfor nævnt, blot om Høsten 

 i de store Masser. 



Under deres Indsig om Høsten i Vestkystens Fjorde for- 

 følges de af flere Fiender, især af Makrel-Størjen [Thunnus 

 thynnus), der fraadser i deres Masser, og ere blandt de „Syner", 

 som betegne Stimernes Tilstedeværelse og Bevægelser i Søen. 



Forplantning. Legetiden indtræffer ved den norske Syd- 

 kyst i om Vaaren i Mai eller Juni. 



I Ghristianiafjorden fandt jeg (i 1905) enkelte Exemplarer 

 med løs Rogn allerede 4de og 5te Mai, medens Hovedmassen 

 endnu ikke var gydefærdig. I Slutningen af Mai var Rognen 

 løs hos de fleste; 9de Juni vare endnu mange Hunner rogn- 

 fyldte; den 14de Juni vare de fleste udgydte. 



Æggene. De gydefærdige Individer af Christianiafjordens 

 Stamme, undersøgte Vaaren 1905, havde i Regelen en TotalL 



