R. COLLETT. [No. 7. 



blevne fangede. Især har denne Forøgelse vist sig mærkbar 

 siden 1900-Aarenes Begyndelse. 



Disse Individer have vist sig paa helt forskjeUige Dele af 

 Kysten, fra Landets Sydspids og lige op i Finmarken. Dog 

 synes de især at have nærmet sig Land over de bratte Egge, 

 der begrændse Landets submarine Platform i ringe Afstand fra 

 Kysten; de ere derfor oftest blevne iagttagne udenfor Lofoten 

 og Vesteraalen og i den nærmest liggende Skjærgaard, ligesom 

 de jevnlig have vist sig udenfor Storeggen og i Fjordene uden- 

 for Aalesund. Et Par unge Individer have endog fundet sin 

 Vei helt ind i Bunden af Christianiafjorden. 



I det egentlige Finmarken ere ligeledes i disse Aar Indi- 

 vider iagttagne omkring Nordcap; men fra Øst-Finmarken, eller 

 fra de Dele af Kysten, der ikke directe berøres af Golfstrømmen, 

 foreligger ingen sikker lagttagelse om dem fra de senere Aar. 



Idethele ere siden Otti-Aarene mindst 12 Individer blevne 

 dræbte, hvoraf flere i sin Helhed ere komne Landets Museer' 

 tilgode. 



De lagttagelser, som jeg har kunnet anse som paalidelige 

 angaaende Brygdens ForekonLst i disse Aar, ere væsentlig føl- 

 gende ^ : 



' Fra næslen alle de senere Aar foreligge desuden Meddelelser om, at 

 større eller ukjendte Havdyr ere blevne iagttagne (næsten altid i 

 stærkt Solskin, og naar Havet har været stille), men uden at disse 

 Meddelelser have været ledsagede af saa tilstrækkelige Oplysninger, at 

 de have kunnet være til Veiledning ved Individets Bestemmelse. 



De fleste af disse Sødyr have været refererede i Aviserne som 

 „Sø-Ormen" ; især i Fjordene i Romsdals Amt have disse Tilfælde været 

 hyppige, og saagodtsom hver Sommer have Beretningerne herom vandret 

 om i Landets Aviser. 



Det kan neppe betvivles, at ialfald de fleste af disse Sø-Uhyrer 

 have været Brygder. Et Øienvidne beretter saaledes om et saadant Sø- 

 Dyr, som viste sig i Lyngenfjord i Juli 1894 (p. 83), og som senere 

 erJcjendtes som en Brygde, at „den bevægede Rygfinnen til begge Sider, 

 saa det stundom saa ud, som om den var borte. Fisken gik hele Tiden 

 ganske roligt øverst i Vandskorpen med gabende Mund; naar man var 

 lidt fra den, saa den ud, som om den skulde ligge i flere Bugtninger; 

 dette viste sig at være først Hovedet, som ragede op af Våndet, saa 

 Rygfinnen, og endelig Halefinnen, som den slog med til hver Side ; 

 undertiden var denne helt frem i lige Linie med Munden." 



