220 



Sen cgcntUfjc SUofe (ai. commuuis Cuv.). 



2?fnne litt, [om cibfé at naae be føbligc engelfTe jtv)|ler, troet jfg iffe 

 olbf Ifé ot funne forbigaoe, forbiber if fe ganfte mangler ©runbr til ben gormob« 

 ning, at ben maaftec ogfaa jlunbom forefommer i ©Iben, ibet Sd?one»cl6e 

 føtifé ot omtole ben fiUigemeb foregaaenbe 2trt. 2)en abfTiUer jig fra 

 benne, oeb Fiin at »ife en fort ^læt ^aa tjoer ©ibe bag ^oorbet (jiun^ 

 bom enbog flet ingen) , og pcb at noae en beti)bfligerc ©tørrclffj man 

 træffer ben næmlig af en til ^aloanben 2tlené Cængbe og olminbeligt af 

 fire ^unbé SJcvgt og berocerj fom gøbemibbel fFal ben uære langt for* 

 trinligere enb foregaaenbe ^(rt. 



S(^oneveI6c bemirvfer (®. 14), at ber blanbt lUajjiijTenc fores 

 fommer en anben gift*, fom >ig>amborgerne til tjané Sib abfpilte unbec 

 9iaonet ^Ifft, ^uilfen lignebe nTrtiftf?en i be allevflifle ^enfeenber, 

 men oar libt fiørre, minbre fulb af Seen og mere Delfmagenbej ^oorof, 

 efter t)ané9}?ening, bet i^amborg gjængfeDrbfprog om Caffermunbe: „man 

 mu^ bir finen Sifft forfjen«, tjaobe fin Dprinbelfe. Unber £)pl)olb i 

 Æ)amborg t)ar jeg føgt at oph}fe gori)oIbft melle m lUrtjjtfTen og«5Ifft'en, 

 men fom til et S?ffultat, bet oar forffjcrUigt fra bet af ©(J)onc; 

 velbc angione, og tjoovoeb ©purgémoalet fun enbnit mere foroirreg. Seg 

 ftt)olbt næmlig paa gifPetotoet Al. Finta iinbet gfjaonet i^IflPt, og gis 

 fferne paaftobe, at tnAitTfl'en (fom jeg iffc ijatie Cejligf^eb til at fot* 

 ffaffe mig), monglec flatter, t)ooreftet man funbe fotmobe, at benne 

 maottf »ære ben uitfelige 2(Iofe. S(Ken paa ben anben ©ibe rtfloftebe be, 

 at X>flfften et et bebte 9jQ?ringémibbel enb UlrtijtfFcn. 3eg maa labe 

 mig nøje meb at ^aoe antpbet biéfe 2oiol, og ooerlabe Steningen af bem 

 til JTnbre. 



