Kraniet. 3 
Rörande fiskarnes allmänna karakterer för öfrigt hänvisa vi 
till ”Zoologiens grunder” af T. THoreur, sednare afdelningens 
l:sta del, Ryggradsdjuren, och fiskarnes klass, pag. 245; och 
till Th. H. Huxrers ”Manual of the Anatomy of Vertebrated 
Animals”, pag. 115, och äfven dess svenska öfversättning af C. 
R. SunpstrRÖm, samt till A. GösteerR: ”On the Study of Fishes”. 
Edinburg, A. and C. Black. 1880. Beträffande fiskarnes skelett- 
byggnad anse vi oss emellertid böra följa samma metod, som den, 
hvilken vi iakttagit vid däggdjurens beskrifning, och vilja derföre 
härmed till handledning för dem, som studera detta ämne, lemna en 
kort beskrifning öfver en mera utbildad fisks skelett, nemligen gö- 
sens, (Lucioperca sandra), dervid följande de åsigter, som blifvit 
framställde af W. K. Parzer uti hans beskrifning af laxens kra- 
nium ), och som blifvit återgifna uti det af honom och G. F. 
BetrasyY 1877 utgifna arbetet ”The Morphology of the Skull”. 
BENHUFVUDET ELLER KRANIET. 
I. Det fasta Kraniet. 
1. Nackbens-apparaten. Denne omfattar fyra ben, nem- 
ligen basilarbenet (os basioccipitale), de båda sidonackbenen (o. 
exoccipitalia) och det öfre nackbenet (0. supraoccipitale). — Ba- 
silarbenet (os basioccipitale eller os basilare) är hos benfiskarne, 
liksom hos de flesta djuren inom de andra djurklasserna, med 
undantag af groddjuren, af alla kraniets ben det som har mesta 
likheten med en kutkropp. Det gränsar framtill å hvardera 
sidan till ett par af tinningbensapparatens ben (o. prootica), 
framtill och undertill till ett af kilbensapparatens ben (o. para- 
sphenoideum), och upptill till sidonackbenen (0. exoccipitalia). 
Det är hos benfiskarne i allmänhet väl förbenadt och hårdt, och 
dess bakre ände, som genom en broskartad massa är fast för- 
enad med den 1:sta kotan, är, såsom redan nämndt, djupt kon- 
kav, och i denna fördjupning inneslutes en liten återstod af 
1) (On the Structure and Development of the Skull in the Salmon (Sal- 
mo salar); Philosophical Transactions, vol. 163, Part I, pag. 95. — 1874. 
