Tungbens-apparaten. 20 
epibranchiale, PArKErR), som har en särdeles rörlig artikulation 
med den föregående, aftager i längd bakåt, så att den är kortast 
på den 4:de gälbågen. På den 1:ste och de 2:ne siste 'gälbå- 
garne har denna afdelning emot dess öfre ände ett väl utbildadt 
sidoutskott. så att den der synes snedt klufven. På de båda 
sednare äro dessa utskott sammanbundna med hvarandra. De 
äro genom ligamenter fästade under kraniet. På den 2:dre 
gälbågen är 1 fråga varande utskott endast antydt genom en 
konvexitet. Den följande sista afdelningen, som är den 4:de 
på de 3:ne första gälbågarne; och den 3:dje på den 4:de D:o0, 
utgöres på hvardera af ett öfre svalgben (os pharyngeum supe- 
rius, Cuvier!), hvilka således äro till antalet 4 å hvardera sidan. 
Det första af dem, d. v. s. det som sitter på änden af den 1:ste 
gälbågen, är olikt de andra både till form och funktion. Det 
är litet och stafformigt, och således af samma form som os stylo- 
hyale, men mycket mindre än detta; och liksom det sednare 
tjenar till upphängningen af tungbensapparaten vid suspensoriet, 
så bidrager detta till dess upphängning vid det fasta kraniet, 
emedan det med sin öfre ände medelst ligament är fästadt vid 
det sist nämndas basis. De andra 3:ne öfre svalghenen äro något 
utbredda och plattade, samt å den undre emot svalget vända 
sidan beväpnade med tänder, och äro derföre behjelpliga vid rof- 
vens fasthållande under deras sväljning. De äro förenade med 
hvarandra, så att de bilda en afläng skifva med 3:ne afdelningar. 
Det mellersta af dem är det längsta, och det bakersta är det 
tjockaste, och detta har den bakre änden fri och tvärt afrundad 
samt försedd med sammetslika taggar, d, v. s. mycket fina och 
tätt intill hvarandra ställde. De undre svalgbenen (ossa pha- 
ryngea inferiora, Cuvier?) hafva formen af 2:ne ofullständige 
gälbågar, och äro urhålkade långs den undre sidan, liksom de. 
De sammanstöta med hvarandra med deras inre eller främre 
ändar, och äro der fästade i brosk, liksom det föregående (4:de) 
paret gälbågar, och bakom den vinkel. som desse bilda med 
hvarandre. De äro ej så långa som det nämnda paret gälbågars 
0. ceratobranchialia, äro å midten något utbredda inåt, samt 
ofvan beväpnade med talrika tätt sittande olikstora tänder, af 
hvilka de innersta äro störst. 
1) Hist., nat. des Poiss. T, I, pag. 353. De kallas pharyngobran- 
chials af PARKER (Morphology of the Skull, pag. 80). 
2) L. ce. — inferior pharyngeals, PARKER. 
