30 De opariga fenorna. 
tare än de andra, och af en helt annan form, med hoptryckt 
öfre ände. De följande mellantaggbenen med sina tillhörande 
fenstrålar i den främsta ryggfenan äro till antalet vanligen 14. 
Alla strålarne i denna fena äro starke taggstrålar, d. v. s. äro 
enkle, oledade, styfve och spetsige, med en långsgående fåra 
fram- och baktill, antydande deras bildning af 2:ne med hvar- 
andra förenade sidohälfter. De i denna fena, som äro mest ut- 
bildade, hafva vid sin bas ett litet hål, genom hvilket går en 
ring i öfre änden af deras mellantaggben, så att de genom ett 
slags lås äro bundne vid de sednare. Dessutom är der i led- 
gången mellan, strålarne och mellantaggbenen ett litet rörligt 
ben, som CuviEr anser för en aflossad epiphys. Det 1:sta strål- 
bärande mellantaggbenet är det största af alla, och är starkt 
utstående framtill. — Den 2:dra ryggfenan, som är skild från 
den I1:sta genom en lucka, som uppstår derigenom, att dess 
första mellantaggben icke bär någon stråle, är något kortare, 
och har 22—23 strålar, af hvilka den främste eller stundom de 
2 främste äro taggstrålar och de öfrige ledade, grenige och 
mjuke. Dess 1:sta mellantaggben har sitt läge mellan neural- 
taggarne af 18:de och 19:de bålkotorna. I allmänhet äro de 
denna fena tillhörande mellantaggbenen smala och långsträckta, 
och de bakre äro mindre och smalare än de främre, och de ba- 
kerste fenstrålarne äro äfvenledes de minste. Artikulationen 
mellan  fenstrålarne och deras resp. mellantaggben är liknande 
den å 1:sta ryggfenan, men dock ej fullt så stark. De båda 
sidohalfvorna af de mjuke fenstrålarne äro ej så starkt samman- 
vuxna som de å taggstrålarne, och kunna lätt skiljas från hvar- 
andra. — Analfenan är betydligt mindre än de föregående, och 
har endast 13 mellantaggben och 13 fenstrålar, af hvilka den 
siste är dubbel. De 2:ne främste strålarne äro taggstrålar, och 
de öfrige ledade och grenige, och den siste är dubbel. De fleste 
af de mjuke strålarne äro längre än de i den 2:dra ryggfenan, 
och strälarnes artikulation med sina resp. mellantaggben är lik 
den samma uti nämnda fena. Mellantaggbenen äro smala, lik- 
som de som tillhöra den 2:dra ryggfenan, och det 1:sta är det 
största, samt har en reguliert fyreggad form, d. v. s. de främre 
och bakre eggarne äro ej mera utstående än sidoeggarne. De 
5—6 främre äro fästade med sine spetsar vid aponeuroser i 
köttet under och framom den 1:ste hemaltaggen i stjerten, och 
de andre uppstiga något mellan spetsarne af de främre hemal- 
