Fiskarnes respiration. 41 
vara vigtigare än den i vattnet, hafva dess gälar blifvit i hög grad redu- 
cerade, så att 1:ste och 4:de gälbågarne helt och hållet sakna gällameller, 
den -2:dre har några få långa och trådlika sådana, och den 3:dje blott har 
en i kanten fransad skifva. Af de europeiske fiskarne företer slägt. Cobitis 
exempel på en slags dubbel respiration, men den luft, som desse fiskar in- 
taga genom munnen, passerar genom tarmkanalen, då den deremot hos de 
ofvan nämnde dubbelt respirerande fiskarne efter förbrukningen återgår 
samme väg, som den på hvilken den inkommit. — Genom de af DAY och 
BoAKE företagna experimenten har det blifvit ådagalagdt, att äfven under 
normala förhållanden gälrespirationen är otillräcklig för de ofvan nämnde 
indiske fiskarne. Då de blifvit släppte uti ett tillräckligt stort kärl med 
vatten, uti hvilket ett nät blifvit spändt tvärs igenom något under vattnets 
yta och således hindrande fiskarne från att komma upp till denna för att 
intaga luft, hafva de, i allmänhet efter misslyckade försök att komma upp 
till vattenytan och intaga luft, dött mer eller mindre fort i mån af liflig- 
heten af deras rörelser, så att de, som varit i lifligare rörelse, dött fortare; 
och vi hafva således här det egendomliga exemplet på drunknande fiskar. 
Att detta icke varit en följd deraf att vattenmassan varit för liten, har be- 
visats derigenom, att man sedermera uti samma kärl och samma vatten 
men med nätet ofvan vattnet, släppt andra individer af samma fisksort, 
och funnit, att dessa derstädes då befunnit sig väl huru länge som helst. 
Denna dubbla respiration företer ett högst anmärkningsvärdt exempel 
på naturens förmåga att modifiera djurens organisation efter de förhållanden, 
under hvilka de lefva, utan att dock förändra deras typiske karakter. Uti 
de tropiska och subtropiska länder, der dylika fiskar förekomma, äro, så- 
som bekant, de vatten, hvaruti de vistas, ofta, ja a vissa ställen årligen, 
utsatta för uttorkning, och de der befintlige fiskarne skulle då naturligtvis 
blifva tillintetgjorde, om naturen icke utrustat dem med utvägar för deras 
existens äfven sedan vattnet försvunnit. Derföre finner man dem lefvande 
en eller annan fot nere i den fuktige dyn, äfven sedan vattnet till den grad 
blifvit uttorkadt, att der ofvan på dyn bildats en tjock och hård skorpa. 
Infödingarne, som känna till detta förhållande, bruka förskaffa sig fisk genom 
att gräfva upp den på dylika lokaler, och man har vid dessa tillfällen iakt- 
tagit, att fiskarne strax varit rörlige, då de blifvit uppgräfde. Vid inträf- 
fande torka bruka desse fiskar dessutom, isynnerhet under nätterna, företaga 
utvandringar från de uttorkande vattnen, för att söka andra, hvarvid instink- 
ten visar dem den rätte stråten, och hvarvid man stundom funnit dem van- 
dra ganska långt öfver torrt land. Denna vandringsförmåga är hos flere, 
och icke endast hos Anabas, förenad med en betydlig förmåga att klättra, 
så att indiska fiskare bruka med nät öfvertäcka de med störar omslutna in- 
hägnader, hvari de fångas, emedan fiskarne eljest klättra upp för störarne 
och försvinna. Genom dessa iakttagelser har man erhållit en förklaring 
öfver tillkomsten af den företeelsen, att då i dessa länder vid regnperiodens 
inträdande de uttorkade ställena åter erhålla tillräcklig tillgång på vatten, 
strax store och fullvuxne fiskar der ånyo uppträda. Då emellertid enligt DAY 
ett sådant uppträdande icke endast eger rum med sådane fiskar, som hafva 
dubbel respiration, utan äfven med sådane som blott hafva gälrespiration, 
