Aborren. E 49 
Jjusare och blekare. Deremot är den särdeles mörk i skogssjöar 
med mörk af torfdy bildad botten. Under lektiden hafva ha- 
narne en starkare utpreglad färg. I allmänhet är ryggen mer 
eller mindre mörkt svartgråaktig med någon grönaktig eller ock 
grågulaktig anstrykning och tecknad med 5 till 6 transversella 
svartgrå tvärband, af hvilka de främre sträcka sig nedåt sidorna, 
och de mellersta upptill vanligen äro delade. Nedåt kroppssi- 
dorna blir färgen ljusare, och öfvergår till grågrön eller grå- 
gulaktig, och under buken är den hvitaktig, men å undre sidan 
bakom analfenan ungefär lik kroppssidornas färg. 1:staryggfe- 
nan är nedlagd ungefär af ryggens färg, och upprest har den hinnan 
klart grågulaktig eller ock grå stötande i viotett, och baktill 
med en svart fläck å hinnan mellan 11:te till och med 14:de 
strålarne. -2:dra ryggfenan är gulgrönaktig eller grågulaktig. 
Bröstfenorna blekt gulaktiga eller gulgrönaktiga, hos yngre stun- 
dom nästan af samma färg som kroppssidorna. Bukfenorna, 
analfenan och merendels båda stjertfenflikarne mer eller mindre 
lifligt röda. Iris glänsande gulaktig (messingsgul) med mer eller 
mindre gråbrun beläggning, stundom (isynnerhet hos äldre) till 
den grad, att endast en smal gul ring förefinnes närmast pupillen. 
Varieteter: 1. Rudaborre. Redan LinsÉ omtalar i Fauna 
Svecica en i stillastående vatten vid Fahlun förekommande va- 
rietet, som utmärker sig derigenom att ryggen är särdeles starkt 
uppstigande och bågböjd. så att kroppen derigenom är högre än 
vanligt och i formen något liknande den af rudan, och NILsson, 
som erhållit denna varietet från Elgsjösjön i trakten af Vadstena 
i Östergötland, beskrifver (i Prodrom. Ichthyol. Scand. och i 
Skaud. Fauna) den derföre under benämningen Rudaborre. Här 
varande Universitets zoologiska museum har af Zootom. Prosektor 
TurcBerG erhållit denna varietet från Helsingland, och en något 
litet afvikande öfvergångsform till den samme har erhållits från 
Upland. Å de af Niunsson beskrifna exempl. innehölls kroppens 
störste höjd knappt 3 gånger i hela kroppslängden, och äfven 
bukens profilkontur företedde en båge. 1:sta ryggfenan hade 
13 strålar och bakom dessa funnos 2 mycket korta taggar, som 
utan tvifvel äfven borde räknas till denna fena. 2:dra ryggf. hade 
14 mjuka strålar, och framom den var en något litet högre tagg- 
stråle, som troligtvis tillhörde denna fena. Analfenan hade 2 
taggstrålar och 8 mjuka strålar, och stjertfenan 17 strålar. Så- 
ledes var fenstrålarnes antal egentligen normalt. Å ofvan nämnda 
Lilljeborg, Fiskarne. 5 4 
