Vrakfisken. Fäl 
så att den ofta står länge stilla på samma ställe, ehuru den 
med snabbhet kan förflytta sig från ett ställe till ett annat. Med 
undantag af lektiden håller den sig spridd. Den är föga rädd 
och mycket glupsk, och nappar derföre raskt på mete, så vida 
agnet är vid bottnen. Under den varmare årstiden söker den 
grundare ställen, och uppgär då i strömmar, som utfalla i de 
sjöar der den förekommer. Mot vintern återgår den till djupet. 
Den är seglifvad, och lefver länge sedan den kommit ur vatt- 
net. Dess föda bestär företrädesvis af vatteninsekter, kräftdjur 
och maskar, men den tager äfven fiskyngel och fiskrom. Den 
utgör i allmänhet ej föremål för något eget fiske, men fås ofta 
vid notdragning efter nors. Så är det åtminstone förhållandet 
1 Mälaren. Dess kött är välsmakande, men den föraktas van- 
ligen till följd af den massa slem, hvarmed den är betäckt. 
Dess lek inträffar 1 slutet af April och i Maj. Då träffas flera 
tillsammans, och den fina rommen aåfsättes på stenar eller vatten- 
växter, på sådana ställen som ej äro särdeles grunda, ofta på 1 
till 2 famnars djup. Brock har räknat öfver 75 000 romkorn 
eller ägg hos en gers. Den växer långsamt. 
V. Slägtet Polyprion, G. Cuvier. 1817. 
Gälhinnans strålar 7. Blott en ryggfena, hvars främre 
del har taggstrålar. Analfenan med 3:ne taggstrålar. Fina 
kardlika tänder på mellanskäksbenen, underkäken, plogbenet, 
gombenen och vid tungans rot och spets. Förlocket med tag- 
gar, och gällocket med en longitudinel skroflig rygg eller köl, 
som utlöper i en stark tagg. Hufvudet fjällbetäckt. 
Blott 2:ne arter från Europa och Juan Fernandez. 
1. Polyprion cernium, VALENCIENNES. 
Vrakfisken !). 
Kroppens höjd, som är lika med eller något mindre än 
hufvudets längd, innehålles 3:ne gånger eller något mera i 
1) Då den ej erhållit något här inhemskt naran, upptaga vi detta, som 
den erhållit i England, derföre att den brukar hålla sig i närheten af fly- 
tande lemningar af skeppsvrak, timmer o. d. 
