Nordiske Beryxen. 11 
så nära, att artskilnaden med fog kan sättas i fråga, och att en noggran- 
nare jemförelse mellan båda tyckes vara nödig för att konstatera den samma. 
De hos B. borealis på nosen och pannan varande taggarne, på hvilka nämnde 
författare i och för artskilnaden lagt en hufvudsaklig vigt, äro enligt hvad 
vi sjelfve erfarit '), och äfven enligt hvad som anföres af R. COLLETT (anf. 
st.) underkastade betydliga förändringar, så att de hos äldre exemplar dels 
förändra sin form och dels helt och hållet försvinna eller ock blifva rudi- 
mentära. Desse taggar lemna derföre ingen grund för artskilnaden. Uti 
diagnosen för i fråga varande art (B. borealis) har derjemte äfven förhål- 
landet mellan hufvudets längd och kroppens höjd blifvit upptaget såsom 
utmärkande. Då det af CUVIER och VALENCIENNES äfvensom det af VA- 
LENCIENNES ensam å anf. st. beskrifna exemplaret af B decadactylus, såsom 
redan är nämndt, var torkadt, var dess kroppshöjd, som af dem upp- 
gifves såsom lika med hufvudets längd, eller ock å sist nämnda stället !/; 
större än den sednare, sannolikt mindre än den verkliga, och då LOWE 
(anf. st.) uppgifvit, att å sist nämnda art kroppens höjd är större än huf- 
vudets längd, torde der således i verkligheten icke förefinnas någon anmärk- 
ningsvärd skilnad i detta afseende mellan de båda arterna. Med undantag 
af stjertfenans strålar?), äro fenstrålarne till antalet öfverensstämmande hos 
båda arterna, och detta antal är hos båda något vexlande i rygg- och anal- 
fenorna. Den af CUVIER och VALENCIENNES lemnade beskrifningen på fjällen 
hos B. decadactylus är kort och ofullständig och synes äfven vara något 
oriktig, och uti fjällens form kan svårligen vara någon betydlig skiljaktig- 
het mellan två eljest så nära öfverensstämmande fiskar, som den och B-. 
borealis. VALENCIENNES (Hist. nat. des Iles Canar.) har å planchen afbil- 
dat fjällen såsom ganska starkt taggiga i den bakre frie kanten, och deraf 
följer, att de ej kunna vara släta, såsom uppgifvits af CUVIER och VALENCI- 
ENNES. Då uti sidolinien hos B. decadactylus 64—565 fjäll, och hos B. 
borealis 67 D:o, och uti en tvärrad på midten af kroppen hos den förre 
34-35 D:o, och hos den sednare från ryggfenan till sidolinien 11 och från 
sidolinien till bukfenans rot 20 D:o blifvit räknade, så synes äfven i detta 
afseende ingen nämnvärd skiljaktighet dem emellan förefinnas: Äfven uti 
färgteckningen synes råda stor öfverensstämmelse dem emellan, emedan hos 
båda den röda färgen är öfvervägande. Enligt de af BERTHELOT till VA- 
LENCIENNES, lemnade uppgifterna och den derpå grundade figuren skall 
Ber. decadactylus hafva guldglänsande långsgående band på ryggen och 
hvita streck på buken. I färgteckningen tyckes dock således vara någon 
1) Vi få här hembära Doktor I. KOREN, senior, vår stora erkänsla 
för hans godhet att redan 1861 bereda oss tillfälle att undersöka ett stort, 
16?/,, tam dec. m. långt exemplar (af obekant kön, emedan inelfvorna af fi- 
skaren blifvit uttagna), som förvaras i hans privata samling. 
2) Å nämnda stället har VALENCIENNES uppgifvit de mjuka strålarnes 
i stjertfenan antal till 18, då de af honom och CUVIER å förra stället upp- 
gåfvos vara 17, och sålunda har ett närmande till det hos Ber. borealis 
förekommande antalet egt rum. Exemplarets torkade tillstånd gör emeller- 
tid äfven den sednare uppgiften ej fullt tillförlitlig. 
