130 Simpfiskar. 
Samma förhållande är det i Norge, der den enligt R. Corret!) 
icke blifvit anträfrad. 
Den är egentligen en färskvattensfisk, men enligt hvad of- 
van blifvit anfördt förekommer den äfven i hafvet på sådana 
ställen, der vattnet är föga salt. Den söker vanligen klart vat- 
ten och stenig botten och håller sig på ringa djup (1-—3 fots), 
samt brukar dölja sig under stenarne, der den långa stunder 
håller sig stilla, men hvarifrån den med pilens hastighet rusar 
undan, för att söka tillflykt under en annan sten, då den blir 
oroad. Den håller sig spridd och enslig och förekommer icke i 
stim. Under det att den är dold i sina gömslen lurar den på 
rof, hvilka utgöras af fiskyngel, insekter, smärre kräftdjur, 
blötdjur och maskar. Enligt Marmcren lägger den sin rom ti- 
digt under våren, i Mars eller April, och i Finland redan före 
islossningen, och G. OC. Ceberström uppger?), att den hos oss 
leker äfven 1 Maj. Enligt C. J. SunpEvaur 3) läggas äggen i 
klumpar, som fästas vid stenar i närheten af stranden. Äldre 
författare, och bland dem äfven LinsÉ, uppgifva, att den till- 
reder ett slags bo eller fördjupning i bottnen, hvari äggen läg- 
gas, och att hanen håller vakt vid boet, samt med raseri söker 
bortdrifva de fiskar, som närma sig boet. Denna uppgift har 
emellertid af en del senare författare, och bland dem vår C-. 
U. Exström, blifvit betviflad. Dock har den på senare tiden 
blifvit bekräftad af HeckeLr & Kner (anf. st. pag. 30), som der 
om säga: ”Erfarne fiskare vid Traun påstå i afseende på detta 
följande: Vid lektiden beger sig en hane in i en håla mellan 
stenarne, och om då en annan vill taga den i besittning, så 
uppstår strid, och man fångar då ofta stensimpor, som hålla 
sin motståndares hufvud i gapet utan att kunna sluka honom. 
Om då en hona kommer och blir emottagen, så afsätter hon 
rommen, och beger sig derefter bort; men hanen företräder nu 
moderns ställe, och beskyddar rommen under en tid af 4 till 
3 veckor, utan att aflägsna sig för annat ändamål än för att 
söka föda. Under hela denna tid visar han sig lika så uthållig 
som modig, och biter i de störar eller käppar, med hvilka man 
vill jaga honom bort, samt viker endast undan i högsta nödfall, 
1) Norges Fiske, pag. 24. 
2) Fiskodling och Sveriges Fiskerier, pag. 231. 
3) Stockh:s Läns K. Hush. Sällsk:s Handl. 6 häft., 1855, pag. 179. 
