Simpan. 145 
Redan af LINNÉ anföres den Svenska benämningen Hornsimpa, och 
denna är återupptagen i ”Skandinaviens Fiskar” samt i ”Skandinavisk Fa- 
una”, men enligt hvad vi erfarit i Roslagens skärgård och enligt hvad som 
uppgifves af C. J. SUNDEVALL!) kallas den i nämnde skärgård och i den 
utanför Stockholm varande i allmänhet endast Simpa. 
Beskr. Den stiger till en längd af 8 till 10 tum dec. m. 
och ernår således väl så betydlig storlek som den, till hvilken 
föregående art hinner i Östersjön och Bottniska Viken, men den 
blir icke så stor som den är i den högre norden. MHanarne äro 
föga mindre än honorna, men tyckas vara mindre talrike än de. 
— Kroppsformen är till följd af hufvudets storlek klumpig och 
oproportionerlig, liksom hos föregående art, och hufvudet har en 
något mera nedtryckt och baktill väl så bred form, som hos 
den. Dess bakre kroppsafdelning, som är starkt afsmalnande, 
är mera trindlagd än hos föregående, och således icke hoptryckt. 
Största kroppshöjden, som, då buken ej är utspänd, är belägen 
öfver bukfenornas bas, innehålles något mera än 6 gånger i to- 
tallängden. Största bredden, öfver gällocken, då dessa ej äro 
utspärrade, innehålles ungefär 4 till 4?/, gånger i totallängden. 
Afståndet mellan den 2:dra ryggfenan och midten af stjertfe- 
nans bas är hos honan ungefär lika med afståndet mellan nos- 
spetsen och midten af ögat, och hos hanen något större, d. v. 
s. ungefär lika med afståndet mellan nosspetsen och bakre kan- 
ten af ögonhålan. — Hufvudets bredd, som är ungefär lika med 
kroppens bredd öfver skuldergördeln, innehålles 1!/, till 1!/, 
gånger i dess längd. Denne innehålles 3!/; till 3!/, gån- 
ger i totallängden. MHufvudet är ofvan föga kullrigt, och hjes- 
san och pannan äro nästan plana. Dess öfre sida är för öf- 
rigt karakteriserad genom de fyra mer eller mindre höge och 
på toppen skråflige eller taggige knölar, hvarmed den är för- 
sedd. Af desse knölar har det bakersta eller det på nacken 
varande paret sin plats på hjessbenen, och det främsta paret är 
beläget på pannbenen, ofvan och intill de bakre orbitalkanterne. 
Mellan de främre och bakre knölarne äro inga reguliere kölar, 
men pannbenen äro der långsåt konvexa och ofta försedda med 
afbrutne och mer eller mindre ojemne och stundom skråflige 
eller taggige uppstående kanter. Till sin storlek äfvensom till 
sin form äro i fråga varande knölar mycket vexlande, och detta 
1) Stockholms Läns K. Hushålln. Sällsk:s Handl. 6:te häft. 1855, 
pag. 80. 
Lilljeborg, Fiskarne. 10 
