Simpan. 149 
svartbrunaktig. Iris mörkt orangegul, skuggad af mörkbrunt, 
och i inre kanten ljusare. 
Könsskilnaden är hos denna arten ej så stor som hos den 
föregående, men dock ganska märkbar, i synnerhet då hanarne 
blifvit äldre.  Skilnaden i storlek är obetydlig, men honorna 
blifva dock större. Hanarne torde sällan öfverstiga en längd 
af 83/,, tum dec. m., men de ernå ofta en längd af 7?/,, tum 
D:o. Utom de redan anförde skilnaderne uti längden af bröst- 
och bukfenorna, kännas hanarne, i synnerhet de äldre, lätt på 
längden af 2:dra ryggfenans strålar samt på taggbeväpningen 
på bröstfenornas strålar!). Då 2:dra ryggfenan nedfälles, räcka 
hos hanen dess bakre strålar med sine spetsar ett stycke bakom 
basen af stjertfenan, då de deremot hos honan ej räcka till 
nämnde bas. Hos yngre hanar räcka de föga bakom den samme. 
Hos hanen äro de 8 till 10 öfre strålarne i bröstfenorna å yttre 
sidan sträfve af taggar, åtminstone emot basen, och de 4 till 
6 af de samme strålarne äfven å inre eller bakre sidan emot 
spetsen sträfve af dylike taggar. Hos honan är den öfverste 
strålen å yttre sidan efter hela sin längd och å den inre emot 
spetsen sträf, och å yttre sidan äro de derpå följande 2:dre till 
5:te sträfve emot spetsarne. Utom den öfverste strålen är ingen 
hos henne å inre eller bakre sidan sträf. Genitalpapillen är, 
märkligt nog, hos båda könen kort, och företer ingen skilj- 
aktighet. 
p Uti Vettern och Venern ?) förekommer en varietet af denna 
art, som vi vilja kalla Cottus quadricornis, variet. relicta, som 
enligt SN. Lovéss förtjenstfulla framställning?) är att betrakta 
såsom der qvarlefvande sedan glacialperioden, då hafvet stod upp 
till desse sjöar, eller rättare då de utgjorde delar af hafvet, och 
som företer flera skiljaktigheter från den i Östersjön och Bott- 
niska Viken förekommande typiske formen. Den är betydligt 
mindre, så att dess totallängd knappast öfverstiger 7!/,, tum 
dec. m., samt i allmänhet af en ljusare färgteckning, med tyd- 
ligare tvärband på fenorna. Hjessknölarne äro mindre och ögo- 
nen större. Af de förre, som äro, liksom hos den typiske, un- 
1) Någon sådan taggbeväpning förefinnes ej å någon af bukfenornas 
strålar. 
2) Enligt A. V. MALM (Göteborgs och Bohusläns Fauna, pag. 390) 
förekommer den äfven i den senare sjön. 
3) Öfvers, af K. Vet. Akad:s Förh. 1861 (tr. 1862), pag. 291. 
