Oxsimpan. Lö 
kroppssidorna och undre sidan af skuldergördeln skönt guldgula 
med 3:ne perlgrå runde fläckar. Ett hvitaktigt band tvärs öf- 
ver tungbenet. Långs efter och nedom sidolinien äro glese och 
små blågröne fläckar. En större fläck af samma färg vid slutet 
af sidolinien. Äfven fenorna hafva mera lysande färger af gul- 
brunt, olivgrönt och ljusblått. Iris svartbrun med en smal inre 
brandgul rand. 
Mellan könen företer genitalpapillen bästa skilnaden. Hos 
honan är den helt liten, men hos hanen är den mycket stor, 
och större än hos någon annan af våra arter inom detta slägte. 
Hos en äldre hane har jag funnit den vara 7/5, tum dec. m. 
eller 11 mill. lång, samt särdeles tjock vid basen. Denna starka 
utveckling af den antyder en parning, såsom man, enligt hvad 
ofvan anförts, förmodat vara händelsen med rötsimpan. Jemte 
denna skiljaktighet är den könsskilnad, som bröst- och bukfe- 
norna förete, äfven märkbar. Hos hanen räcka de förra förbi 
början af analfenan, och de senare till anus, hvilket de deremot 
icke göra hos honan. Fenstrålarne sakna hos båda könen sträfhet. 
Liksom rötsimpan tillhör äfven oxsimpan uteslutande hafvet, 
men den har ej så vidsträckt geografisk utbredning, som den. 
Vid våra hafskuster förekommer oxsimpan sparsamt i Östersjön 
upp till Stockholms skärgård, men, så vidt vi känna, icke i 
Bottniska Viken. Uti Öresund är den ej sällsynt, och vid våra 
vestra kuster är den allmän, om än stundom fåtalig, ända upp 
till Nordeap, och förekommer sannolikt österut åtminstone till 
Hvita Hafvet. Enligt Cornrerr är den större vid de sydliga än 
vid de nordliga kusterna af Norge, samt är vid Nordeap fatalig, 
och detta antyder, att den egentligen är en sydligare fiskform 
än rötsimpan, hvilken senare i den högre norden ernår sina 
största dimensioner. Den förekommer derföre icke vid Spets- 
bergen, Grönland eller Island, men förefinnes dock enligt Krö- 
YeR vid Färöarne. MNöderut finnes den vid Englands och Frank- 
rikes kuster, och går vid detta senare lands vestra kust ned 
till Biscayabugten. Enligt Girarp (Proceed. of the Acad. of 
Nat. Sciences of Philad. 1854) och A. Göstaer förekommer en 
varietet af den vid vestra kusten af N. Amerika. 
Liksom rötsimpan, tillsammans med hvilken den ofta före- 
kommer, och med hvilken den i lefnadssättet synes öfverens-. 
stämma, håller den sig 1 allmänhet på ringa djup, och söker 
helst stenig eller bergig och tångbevuxen botten. Dess födoäm- 
