Gulstrimmig Mullus. 203 
Till denna familj höra enligt GöstHErR 3 slägten med om- 
kring 40 arter, från alla tropiska haf, och ett par af dem före- 
komma inom Europa äfven i den tempererade zonen. Några 
arter uppstiga från hafvet i floder. 
I. Slägtet Mullus, Lissé. 1758. 
(Systema Nature, edit. X:ma, pag. 299. — 1758). 
Hufvudet ofvan framtill starkt stupande. Små tänder på 
plogbenet och underkäken, men inga på öfverkäken, gombenen 
eller tungan).  Bukfenornas enkle stråle emot spetsen mjuk 
men ej ledad. Simblåsa saknas. 
2:ne arter från hafven vid södra och mellersta Europa, och 
någon gång från det norra. 1 art sällsynt hos oss. 
1. Mullus surmuletus, Linsé. 
Gulstrimmig Mullus?). 
Pannan är konvex eller ock plan, och supraorbitalkan- 
terne äro ej uppstående?). Röd med 3 långsgående gula band 
å hvardera sidan. 
Eka de 2 ad Ort; PETERS: StjfLS: 
Mullus Surmuletus, LINNÉ: Syst. Nat edit. X:ma, pag. 300. — 1758. 
” za A. J. RETzZIUS: Faun&e Suec. Pars I:ma, pag. 341. — 1800. 
? - CUVIER & VALENCIENNES: Hist. nat. des Poiss. T. IIT> 
pag. 433. — 1829. 
” : S. NILSSON: Prodromus I hthyologie Scandinavice, pag. 
89. — 1832. 
1) Enligt iakttagelse af A. V. MALM (Öfvers. af K. Vet. Akad:s 
Förh. 1852, pag. 224) hafva de små ungarne tänder i öfverkäken. Enligt 
hvad författaren derom sedermera anfört i Göteborgs och Bohusläns Fauna 
hafva de tänderna i öfverkäken qvar åtminstone ännu vid 75 millim:s längd. 
2) Vi anse oss böra bibehålla detta af S. NILSSON i Skandinavisk Fauna 
föreslagna namn. A. V. MALM har föreslagit benämningen Guldmulle, hvil- 
ket namn dock lämpar sig bättre för den andra arten. 
3) Äldre exemplar af M. surmuletus hafva stupningen af nosens öfre 
profilkontur särdeles stark, och skilnaden mellan dem och M. barbatus i 
detta afseende är obetydlig. Vi anse derföre, att pannan, som hos dem är 
något konvex, företer en bättre karakter för distinktionen mellan båda dessa 
arter. Hos M. barbatus är pannan konkav till följd deraf, att supraorbi- 
talkanterne äro något uppstående. 
