204 Mullusfiskar. 
Mullus Surmuletus, H. KRÖYER: Danmarks Fiske, Bd. I, pag. 72. — 1838. 
sa S. NILSSON: Skand. Fauna, 4:de del. Fiskarna, 1:sta 
häft., pag. 47. — 1852. 
dubius, A. V. MALM: Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1852, 
pag. 224, tab. III, fig. I. — 1853. 
surmuletus, A. GÖNTHER: Catalogue of the Acanthopt. Fishes in 
the Brit. Mus., Vol. I, pag. 401. — 1859. 
R. COLLETT: Norges Fiske, pag. 17. — 1875. 
/ 7 4. W. MALM: Göteborgs och Bohusläns Fauna, pag. 
: 382. — 1877. 
2” 
Beskr. Hos oss har man, så vidt vi hafva oss bekant, 
icke erhållit något exemplar, som öfverstigit en längd af 9 tum 
dec. m. Vid kusterna af Frankrike erhållas stundom enligt 
CuvIER & VALENCIENNES Sådana som äro 12!/, tum dec. m. långa. 
Hos ett i närheten af Landskrona fångadt exemplar af 8!/, tums 
dec. m. längd innehålles största kroppshöjden, vid slutet af 1:sta 
ryggfenan, 3 gånger i totallängden. <Störste tjockleken, vid 
bröstfenornas fäste, innehålles något mera än 1!/, ggr i kropps- 
höjden. Kroppen är således långsträckt, men temligen tjock. 
Hufvudets längd innehålles nära 4!/, ggr 1 totallängden, och dess 
höjd utgör ungefär ?/, af dess längd. Pannans minsta bredd 
mellan ögonen är något större än ögonhålans longitudinelle dia- 
meter, och denne innehålles nära 2:ne gånger i afständet mellan 
ögonhålan och nosspetsen. MHufvudet är ofvan och på sidorna 
slätt och utan kammar, taggar eller knölar. Pannan och i syn- 
nerhet nosens öfre sida äro kullriga, och hufvudets öfre profil- 
kontur bildar en båge, som från ögonen till nosspetsen sänker 
sig mycket starkt nedåt. Hos unga exemplar är pannan plan. 
Nosspetsen är afrundad, och öfverkäken sträcker sig något litet 
längre fram än den undre. Hufvudets undre profilkontur är 
nästan rät, endast något litet uppstigande framtill. Munspringan 
slutar ett stycke framom den främre orbitalvinkeln, och gapet 
är temligen litet. Den hud, som betäcker öfverkäksbenet, bil- 
dar vid dettas bakre ände en fri afrundad flik, hvars bakre kant 
är ungefär under ögonhålans främre hörn. Ögonen, som hafva 
sitt läge högt uppe, äro af medelmåttig storlek, och deras dia- 
meter innehålles 4 ggr i hufvudets längd. Gällocken äro tunna, 
med hinnartade obeväpnade frie kanter. Gällockets bakre kant 
bildar nedtill en trubbig vinkel. Förlocket är rätvinkligt, med 
afrundad vinkel. Det främsta infraorbitalbenet är stort, af en 
elliptisk form och med hudartade och släte kanter, samt be- 
