208 Mullusfiskar. 
af denne fisk hos oss erhållits, och att den således inom Sveriges 
och Norges fauna är att betrakta såsom en stor sällsynthet. 
Uti Skandinavisk Fauna uppgifves, att den hos oss vanligtvis 
blifvit fångad bland sill i September månad. Enligt H. KrRöver 
(anf. st.) förekommer den lika sällan i närheten af Danmarks 
kuster som vid våra. Den är egentligen en mera sydlig fisk, 
som har sitt rätta hem i Medelhafvet, ehuru den stundom före- 
kommer temligen talrik vid de Atlantiska kusterna af Frank- 
rike och England. 
Den lille munöppningen och de svagt utvecklade tänderna 
antyda, att denne fisk ej är någon roffisk, och i dess mage har 
man endast funnit lemningar af smärre kräftdjur. Enligt ÖvvIer 
& VALENCIENNES leker den i Maj eller Juni, och då skola de gula 
banden långs kroppssidorna vara högre färgade. Enligt YARRELL 
(Brit. Fish.) leker den under våren, och ungarne äro 5 tum 
Eng. m. långa 1 slutet af Oktober. 
Dess kött är särdeles välsmakande, men den andra syd- 
europeiska arten, Mullus barbatus, anses enligt Cuvier & Va- 
LENCIENNES för att vara läckrare än denna. De voro båda kända 
redan för Grekerne såsom läckerheter, och benämndes af dem 
TocyAn, men Romarne, som gåfvo den namnet Mullus, uppskat- 
tade deras läckerhet vida högre, och ansågo dem såsom de för- 
nämste af alla fiskar, samt utbetalde stundom för dem stora 
summor (6000—10000 sestertier eller. 750—1400 kronor för 
stycket) under den tid, då det epikureiska lefnadssättet hos dem 
hade nått sin höjd. Man sökte förhöja njutningen af deras läc- 
kerhet genom att först betrakta det vackra färgspel, som de dö- 
ende fiskarne utvecklade innan de kokades, och för detta ändamal 
hade man dem lefvande uti glaskärl vid borden, der gästerne åto. 
Vi hänvisa för öfrigt till den utförliga redogörelse härför, som 
Cuvier & VALENCIENNES lemnat'"!), och till hvad derom sedermera 
blifvit anfördt i Skandinavisk Fauna. Färgspelet är en följd at 
de i huden varande chromatophorernes sammandragning. När- 
varande tids fiskare vinna detta ändamål, eller förhöjningen af 
den röda färgskiftningen, derigenom att de fjälla fiskarne strax 
de blifvit fångade?), hvarigenom en fortfarande sammandragning 
af chromatophorerna åstadkommes. ; 
1) Hist. nat. des Poissons, T. III, pag. 423—431. 
2) ÅA GUNTHER: Introduction to the Study of Fishes, pag. 404 —405. 
