274 Slägtet Orcynopsis. 
Liksom föregående art är tonninan en hos oss ytterst säl- 
lan och blott tillfälligtvis förekommande fisk, som egentligen 
har sitt hem i Medelhafvet och de varmare delarne af Atlan- 
tiske Oceanen. Enligt S. Nirsson (anf. st.) har det enda vid 
Sverige erhållna exemplaret, hvilket såsom uppstoppadt förvaras 
i Lunds Universitets zoologiska museum, blifvit fångadt utanför 
Limhamn nära Malmö d. 29 Juli 1857, och R. Corrett har 
uppgifvit!), att fyra exemplar af denna art i Augusti 1881 blif- 
vit fångade i den innerste delen af Christianiafjorden i Norge, 
och att af dessa de 3:ne förvaras i Christiania Universitéts zoo- 
logiska museum. Ett annat exemplar har erhållits ej långt 
från Sverige, i Öresund vid Humlebrk på Seland i slutet af 
Oktober 1878, enligt Car. LörtKen (anf. st.). Dessa äro de enda 
exempel på dess förekomst i våra nordiska haf. Den har icke erhål- 
lits vid England, eller vid Frankrikes Atlantiska kuster, men före- 
kommer enligt STEINDACHNER (anf.st.) vid södra Portugal, ehuru den 
derstädes är sällsynt. I Medelhafvet förekommer den icke säll- 
synt, och stundom talrik, och fångas ofta vid Spaniens, Frank- 
rikes och Italiens kuster samt vid kusten af Algeriet i sådana 
fångstredskap, som blifvit utstälda för fångst af tonfisken. Enligt 
GöstHerR är den synonym med Thynnus brasiliensis, ÖVvier & Va- 
LENCIENNES, Och förekommer således vid Brasilien, och enligt Girr 
finnes den vid östra kusten af Nordamerika, och enligt BLerxer och 
GönrEeR förefinnes den äfven 1 Indiske Oceanen, och den har såle- 
des i de varmare hafven en mycket vidsträckt geografisk ut- 
bredning. Enligt Risso och STEINDACHNER Skall dess kött vara 
särdeles välsmakande. Uti lefnadssättet, som icke är kändt, öf- 
verensstämmer den sannolikt med tonfisken. 
3. Orcynopsis pelamis (Linse). 
Boniten etter Bukstrimmige Boniten, 
Fina tänder förefinnas på käkarne och stundom äfven på 
gombenen, men inga på plogbenet. Fjällpansaret stort och 
väl utbildadt, sträckande sig bakom de tillbaka lagda bröstfe- 
nornas spetsar, och på ryggen företeende en grund bugtåhvardera 
sidan, som knappt går framom 1:sta ryggfenans 9.de stråle. 
1) Vidensk. Selsk:s i Christiania Forh. 1882, N:o 19, pag. 1. — 1882. 
Ä 
