284 Solfiskar. 
mer enligt Cuvier & VALENCIENNES Samt Risso i synnerhet talrik 
i Medelhafvet, der den fångas under sommaren från Maj till 
September. Dessutom förekommer den i de tropiske delarne af 
Atlantiske Oceanen och i Westindien samt i den Indiske Ocea- 
nen. Enligt Risso äro honorna större än hanarne, och de lägga 
sin rom i Augusti, och den skall vara hopklibbad af ett segt 
rödaktigt ämne. Uti lefnadssättet, hvarom man icke har sig 
något bekant, torde den öfverensstämma med dem af föregå- 
ende slägte. 
Anm. Af A. W. MALM (Göteb. och Bohusl. Fauna, pag. 419) anfö- 
ras några grunder för det antagandet att en gång (1833) några exemplar 
af Echeneis remora, LINNÉ, skulle hafva blifvit tagna på ett exemplar af 
en större haj, som fångades i närheten af Råå fiskläge vid Öresund. Då 
emellertid några säkra bevis för detta antagande icke föreligga, hafva vi 
icke ansett oss böra på grund af det samma npptaga den i fråga varande 
fiskarten uti vår fiskfauna, ehuru den en och annan gång vid Enagland blif- 
vit tagen på Carcharias glaucus. 
9:de Familjen CYTTIDAE, GÖNTHER. 
(An Introduction to the Study of Fishes, pag. 450. — 1880). 
Solfiskar. 
2:ne sammanhängande ryggfenor, af hvilka den 1:sta är 
taggstrålig. Kroppen hög och starkt hoptryckt, betäckt af små 
eller ock inga fjäll, eller ock med benskifvor eller knölar. 
Flera än 24 kotor. 
Af denna familj är det blott en art, som blifvit anträffad 
inom vår nordiska faunas område. 
I. Slägtet Zeus, Arten. 1738. 
(Genera Piscium, pag. 49. — 1738). 
Kroppen särdeles hög och hoptryckt, med små eller inga 
fjäll. En rad af taggbärande benknölar långs hvardera si- 
dan af basen af rygg- och analfenorna, och ett par andra 
rader af sådane på buken. Munnen stor och starkt uppsti- 
gande. Den 1:sta ryggfenan med 9 eller 10 strålar och föga 
kortare än den 2:dra d:o. Analfenan med 3 eller 4 tagg- 
