296 Slägtet Pterycombus. 
ver som under, hafva de bakre fjällen samma beväpning som 
sidolinien. Märkligast förefalla de båda fjällrader, som från 
ömse sidor, dels höja sig långsåt ryggkanten, dels sänka sig 
från nedre buk- och stjertranden 1 form af skilda väggar, hvilka 
omfatta rygg- och analfenornas rot, och bilda liksom djupa 
rännor, uti hvilka dessa båda fenor fritt kunna höja och sänka 
sig, troligen äfven helt och hållet gömmas!). Dessa fenornas 
täckfjäll (fentäckare), på figuren utmärkta med bokstafven a, 
börja helt låga der fenan börjar, tilltaga småningom i höjd till 
det 20:de fjället, som jemte de derpå följande 10 äro de högsta, 
aftaga derefter åter och sluta med fenan. I början är springan 
mellan fentäckarne ganska trång, och hvart och ett af deras 
fjäll har öfre kanten inviken och liggande öfver det närmast 
derintill belägna, men småningom utplånas dessa veck, randen 
blir enkel och tunn och rännan i samma mån vidare”. Till 
denna beskrifning få vi endast tillägga, att fjällen, ehuru tunna, 
äro fastsittande, och att höjden af deras blottade del är betyd- 
ligt större än dess längd. De förete en fint strålig eller radiär 
skulptur. De, som sitta på den delen af kroppen, som omslu- 
ter bukkaviteten och de på öfre och främre delarne af kropps- 
sidorna bakom nacken sakna den hårde uppstående knölen vid 
basen, eller hafva den åtminstone icke framträdande i dagen. 
På de mellersta fjällraderna ofvan bukkaviteten förekomma 
desse knölar, åtminstone stundom, ända från granskapet af huf- 
vudet. Sidolinien företer inga tydlige slemporer, och kan der- 
före sägas vara otydlig. — Hvad färgteckningen beträffar hafva 
vi icke erhållit några uppgifter. Årvett i sprit förvaradt ganska 
väl bibehållet exemplar i Christiania Universitets zool. museum 
hafva vi iakttagit, att den i detta afseende nära öfverens- 
stämmer med Brama raji. Den är silfverhvit, något mör- 
kare på ryggen, med rygg-, anal- och bukfenorna svartaktiga, 
och bröstfenorna ljust gulaktiga?) 
Ungen af Pterycombus har varit okänd tills nyligen Prof. 
Cur. LörrenN beskrifvit och afbildat3) en sådan, som han med 
1) Vi hafva å i sprit förvarade exemplar iakttagit, att dessa fenor i 
nämnda rännor kunna döljas helt och hållet, med undantag af de allra ba- 
kerste fenstrålarnes spetsar. 
2) Till Prof. L. ESMARK hembära vi härmed vår tacksamhet för det 
vi i detta och andra afseenden fått undersöka detta exemplar. 
3) ”Spolia Atlantica”; K. Danske Vid. Selsk:s Skr. 5:e Rekke, natur— 
vid. o. math. Afd. Bd. XII, N:o 6, pag. 501, Tab. IV, fig. 4. — 1880; 
