240 Slägtet Caranx. 
capillata, der de i allmänhet hålla sig vid manetens äggstoc- 
kar och sluka dess ägg, är särdeles anmärkningsvärd. Det är 
tydligt, att de på detta sätt på samma gång erhålla både skydd 
och föda af detta djur, som af de fleste fiskar är fruktadt och 
afskydt på grund af de för dem förlamande nässelorganer, hvar- 
med dess fångtrådar äro utrustade. De äro så hängifne åt 
dessa maneter, att om de uttagas från dem och åter släppas i 
vattnet i deras granskap, så rusa de ögonblickligen tillbaka 
under dem, och då de bemärka någon annalkande fara, tränga 
de sig in under manetens disk!). Sedan ungarne af taggma- 
krilen blifva något större, och mindre äro i behof af skydd, öf- 
vergifva de sina fostermödrar, och träffas då, såsom UÖorrett 
iakttagit, enligt hvad redan blifvit sagdt, kringstrykande i stim 
och stundom blandade med andra fiskungar. Enligt C. U. Ex- 
stRöM hafva de taggmakrilar, som i Bohuslän under makril- 
fisket i början af Juni månad fångas med ränndörj, mogen 
rom, och han antager derföre med rätta, att dess lektid inträf- 
far i Juni månad. Den lefver af småfiskar, fiskyngel, kräft- 
djur m. m. Under hösten, då den är fet, är dess kött nästan 
lika smakligt som makrilens. Den fiskas vid våra kuster van- 
ligen endast tillfälligtvis tillsamman med annan fisk, och blott 
de år, då den infinner sig i större myckenhet, kan den utgöra 
föremål för ett eget fiske. 
1) Uti Ostindien vid Labuan har man iakttagit en liten fisk af Pha- 
ryngognathernes grupp och Pomacentridernes familj, Premnas biaculeatus, 
som lefver i sällskap med Actinia crassicornis, och som da denna har ut- 
sträckt sina tentacler, håller sig stående i vattnet nära öfver henne, sakta 
berörande med sina bröstfenor tentaclerna, hvarvid dessa uppresas, blifva 
tjockare i änden och förete phosphorescens. Blir fisken då förskräckt ge- 
nom någon hotande fara, så dyker han ögonblickligen ned genom Actinians 
munöppning uti dennas kroppshåla, hvarefter Actinian sluter sig öfver ho- 
nom, och man skulle då kunna tro honom vara förlorad. Men när Acti- 
nian åter öppnar sig, springer fisken ut lika kry som förut, och detta kan 
förnyas huru många gånger som helst. Man har haft Actinian tillsamman 
med sin fisk nära ett år, hvarunder de lefvat i den bästa harmoni. Då 
fisken genom ett olycksfall omkom, blef Actinian sjuk och dog några få 
dagar derefter. (Se Proceed. of the Zoolog. Society of Lond. 1869, pag. 
248, Notes etc: by Lieut. C. C. DE CRESPIGNY). Uti detta fall är det tyd- 
ligt, att Actinian lemnar fisken skydd vid hotande faror, och å andra si- 
dan synes det troligt, att fiskens beröring med Actinian är af vigt för 
hennes välbefinnande. 
