Storspiggen. 247 
ryggen ett litet stycke en hinna, medelst hvilken denne stråle 
är bunden till ryggen. — Analfenan, som börjar under slutet 
af den 1:ste !/, af den mjukstråliga ryggfenan och slutar obe- 
tydligt bakom slutet af denna, och är af samma byggnad som 
den, har hos oss 1 kort och böjd taggstråle, som blott vid ba- 
sen är förenad med den följande strålen, och 9 till 10 (vanli- 
gen 9) mjuke strålar. — Bröstfenorna, som äro temligen korta, 
så att de knappt räcka till bukfenorna, och hvars fästen äro 
nästan vertikala samt belägna bakom fält, som äro försedda 
med tunn silfverglänsande hud, hafva 10 strålar, af hvilka äf- 
ven de undre äro långe, och dessa fenors spetsar äro derföre, 
då fenorna äro utbredda, nästan tväre eller grundt utringade. 
— PBulkfenorna, som hafva sina fästen ett godt stycke bakom 
fästena för bröstfenorna, men långt framom kroppens midt, 
hafva en stor taggstråle, lik de store på ryggen, samt strax 
bakom den och med den genom hinna förenad en liten mjuk 
stråle. Taggstrålen, som kan, då den blifvit utsträckt, fastlä- 
sas, och som i allmänhet icke räcker till bakre änden af den 
tillspetsade benskifva, som bäckenbenen bilda mellan desse strå- 
lar, ehuru den är betydligt längre än taggarne å ryggen, har 
smärre sidotaggar och vid basen å öfre sidan en större tagg 
eller utskott, och är på främre sidan refflad af långsgående ra- 
der af mycket små taggar. — Stjertfenan, som har spetsen 
grundt utringad, har 12 fullständige och ofvan 3 och nedan 5 
ofullständige strålar. — Sidolinien går närmare ryggkanten 
och parallel med den tills den på bakre delen af stjerten går 
midt åt dess sida till den der varande kölen. Den är på de 
främre skifvorna å kroppens sidor utmärkt genom en bakåt rig- 
tad tagg, på de derefter följande genom en trubbig vinkel och 
på de bakersta genom en starkt utstående köl. — Färgen"): 
Den är underkastad betydliga vexlingar, som så väl äro indi- 
viduella som beroende af ålder, kön, årstid och lek, m. m. Om 
vintren är kroppen silfverhvit, med öfre delen af hufvudet och 
ryggen blå eller blågröna, och iris är silfverhvit. Om sommaren 
är hufvudet ofvan och hela ryggen ända ned till sidolinien 
svartgrå. Då lektiden inträder, visar fisken ett färgspel, som 
är förvånande. Ryggen blir först brunaktig och får mörkare 
1) Vi beskrifva den här hufvudsakligen i öfverensstämmelse med den 
uppgift derom, som C. U. EKSTRÖM lemnat i ”Skandinaviens Fiskar”: 
