Nn 
Tångspiggen. dt 
längning ha åtskilliga ben blifvit dels längre och dels större. 
0. mesopterygoideum har äfven blifvit förlängdt, men i synner- 
het är detta händelsen med den horisontelle grenen å förlocket, 
som är mera än dubbelt längre än den vertikale. Pannbenens 
främre nasalförlängningar och det främsta infraorbitalbenet 
hafva äfven blifvit längre. De bakre infraorbitalbenen sträcka 
sig ej så långt tillbaka, som hos föreg. slägte, och beröra ej den 
vertikale grenen af förlocket. Mellankäksbenen äro mera än 
dubbelt större än öfverkäksbenen, och deras främre uppstigande 
utskott är mera än dubbelt längre än deras öfrige del, och 
deraf följer en märkbar skiljaktighet i munnens byggnad från 
den hos föreg. slägte. Locket är subtriangulärt, med öfre kan- 
ten konkav. Os linguale är särdeles långt. — Kotornas antal 
är 42, af hvilka 18 höra till bälen och 24 till stjerten. En 
del af stjertkotorna äro betydligt förlängda. — Skulderappara- 
ten är byggd på samma sätt som hos föreg. slägte, och saknar 
supraclavicularben, och bär vid korp- och nyckelbenen nedtill 
fästad en hudförbeningsskifva, som är lång och smal och bak- 
till tillspetsad och endast framtill är böjd. Posttemporalbenet 
är skifformigt och liknar det hos storspiggen. Bäckenbenen äro 
fullkomligt olika dem hos föreg. slägte. De äro långa och 
:smala och tillspetsade fram- och baktill, samt ligga parallela 
med hvarandra och åtskilda. På deras mellerste del hafva de 
å inre sidan ett stort, med från basen utgående radiära lister 
försedt och i inre kanten tandadt utskott, och dessa båda ut- 
skott stöta nära intill hvarandra, men mellan dem är dock 
böjlig hud. 
Tångspiggen, som uteslutande är en hafsfisk, förekommer 
vid våra hafskuster rundt omkring från södre delarne af Bott- 
niske Wiken (Roslagen) till Norge. Den är i allmänhet fåta- 
lig eller mer eller mindre sällsynt vid våra östra kuster, men 
allmän vid de vestra. Upsala Universitets zoologiska museum 
har en och annan gång erhållit den från Roslagen, fångad bland 
strömming, och C. U. Erström uppgifver, att den i Mörkö skär- 
gård är mindre allmän och håller sig vanligtvis på djupare 
vatten. I sydligare delar af Östersjön förekommer den talri- 
kare, och enligt muntligt meddelande af Konservator G. Korrt- 
HorF är den särdeles talrik vid kusterna af Öland. Vid våra 
vestra kuster” håller den sig under sommaren vanligtvis på 
ringa djup bland tång, i synnerhet på stenig botten, och fångas 
