408 Slägtet Mugil. 
marks kuster, och anses af honom på ett och annat ställe der- 
städes vara stationär, samt förekommer ofta, och stundom i 
stora stim, vid kusterna af England, Skottland, Irland och 
norra Frankrike (allt den nordlige formen), samt i Medelhaf- 
vet och vid Södra Frankrikes, Spaniens och Portugals Atlan- 
tiska kuster, och i Atlantiske Oceanen ned till Madeira och Ca- 
nariska Öarna (den sydlige formen). 
Om dess lefnadssätt känner man föga, utom det att den 
ofta håller sig i stim samt närmar sig flodmynningar och går 
upp ett stycke i sådana floder, som falla ut i hafvet, samt äf- 
ven ingår i insjöar, som stå 1 sådan förbindelse med hafvet, att 
den kan komma dit. Enligt STEINDACHNER anses i Spanien och 
Portugal de för smakligast, som en längre tid vistats i klart 
och temligen kallt flodvatten. Den lille munöppningen, som 
saknar tänder, och i deras ställe har borst, utvisar, att den 
icke är någon roffisk, ehuru det stundom händer att man fån- 
gar den på krok. Den förtär diverse mindre, organiska ämnen 
— så väl vegetabiliska som animaliska — som äro blandade 
med sanden eller mudderet på bottnen, samt en dei smärre 
vattendjur, och för att hindra större föremål från att passera 
ned i deras mage, äro de organer, som omgifva deras pharynx 
eller svalg, ombildade till en slags filtreringsapparat, och deras 
svalgben hafva, såsom ofvan är anfördt, blifvit starkt utbildade 
för detta ändamål. Deras mage företer äfven en egendomlig 
byggnad, med 2:ne afdelningar, af hvilka den bakre eller py- 
lorusafdelningen är särdeles muskulös. De äro liflige och snabbé 
och hoppa stundom upp öfver vattnet, för att undvika fiskered- 
skapen. Enligt Risso äro honorna romstinna under våren. Deras 
kött skall vara särdeles läckert, och GöstHerR rekommenderar 
dem såsom mycket lämplige för odling på grund af deras snabba 
tillväxt. 
2. Mugil capito, G. Cuvier. 
Tunnlåppade Multen. 
Öfverläppen tunn samt icke uppsväld, och utan hudknölar 
eller vårtlika ojemnheter. Gommen långsåt konkav och med 
en mycket grund fåra, på sidorna af hvilken gommen framtill 
är plan, men försedd med en ruggig slemhinna. Den på tungan 
varande kölen är låg och trubbig. Det främsta infraorbitalbenet 
