Berggyltan. 419 
I. Slägtet Labrus, Årreoi. 1738. 
(Genera Piscium, pag. 33. — 1738). 
Öfverkälken kan framskjutas, och munnen är medelmåttig 
eller liten, och munspringan föga eller icke uppstigande. Läp- 
parne mer eller mindre tjocke och köttige!). Tänderna, som 
endast förefinnas på käkarne, koniska och spetsiga, sittande i 
1, 2 eller flera rader, och af dem äro i senare fallen de främre 
störst, krökta och spetsiga. Inga bakre huggtänder. Svalg- 
benen utrustade med trubbiga och krossande tänder. Gälsprin- 
gorna äro stora, och gällinnans strålar äro 5. Fjällen medel- 
måttiga, och sidolinien fullständig. Ryggfenan med flere än 
20 strålar, af hvilka åtminstone 13 äro taggstrålar. Anal- 
fenan med 3 eller flere taggstrålar. 
Detta slägte räknar omkring 30 arter från norra och vestra 
Europas hafskuster samt från Medelhafvet, Svarta Hafvet och 
hafvet vid Kanariska Öarna, från norra och nordvestra kusterna 
af Afrika och från de nordlige delarne af Norra Amerikas At- 
lantiska kuster. Af dessa arter höra 6 till vår Skandinaviska 
fauna. 
Underslägtet Labrus, G. CUVIER. 
Nosen något utdragen, och öfverkäken starkt framskjutbar. Krop- 
pen är mer eller mindre långsträckt och täckt af flera än 40 transversella 
fjällrader. Läpparne särdeles tjocke, den öfre veckad och den nedre fli- 
kig. Tänderna i enkel rad, eller ock blott några få mycket små i en gles 
rad bakom den främre radens stora tänder. Förlockets bakre kant icke, 
eller ock blott helt fint tandad. Inga eller få fjäll på mellanlocket. Tagg- 
strålarne i ryggfenan talrike, 13—21, och ingen af dem är förlängd. 
Analfenans taggstrålar 3. Sidolinien fullständig. 
Till detta underslägte räknar GÖNTHER 9 arter från Europas och 
norra Afrikas kuster, och af dessa äro 2:ne att räkna till vår fauna. 
1. Labrus berggylta, Ascanius. 
Berggyltan. 
Ryggfenans taggstrålar omkring 20 och dess mjuke strålar 
10—11. Förlockets bakre kant slät, eller hos unge individer ned- 
till något litet tandad. Största kroppshöjden, öfver bukfenornas 
1) I Skandinavisk Fauna fästes med rätta uppmärksamheten derpå, 
att desse fiskars utdragne nos, med tjocke läppar, har en viss likhet med 
ett svintryne, och att detta är orsaken dertill att de erhållit en del namn, 
som blifvit lånade från svinslägtet, såsom Rone (d. v. s. Orne eller Far- 
galt), Gylta, Galt, Aper, Suwillus m. £. 
